Справа № 360/1605/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року справа №360/1605/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі № 360/1605/21 (головуючий суддя в І інстанції - Борзаниця С.В.), повний текст складено 25 травня 2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії, в якій просить:

- визнати неправомірними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо безпідставного затягування у прийнятті рішення про призначення та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 01 листопада 2019 року другої групи інвалідності, що настала у нього внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України у місячний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслати його разом із документами до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії для видання наказу про виплату йому такої допомоги;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі № 360/1605/21 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо належного розгляду висновку ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про призначення одноразової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно з Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» відносно ОСОБА_1 та прийняття рішення відповідно до Порядку №850, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України у місячний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 01 листопада 2019 року другої групи інвалідності, що настала у нього внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, та надіслати його разом із документами до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії для видання наказу про виплату йому такої допомоги. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Не погодившись із судовим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що виплату одноразової грошової допомоги при повторних оглядах МСЕК обмежено законодавцем терміном 2 роки.

У 2015 році за результатами первинного обстеження МСЕК позивачу було встановлено III групу інвалідності, за результатами повторного обстеження МСЕК позивачу 01.11.2019 встановлено II групу інвалідності.

Оскільки після первинного огляду МСЕК (2015 рік) до повторного огляду МСЕК (2019 рік) пройшло більше 2 років, тому правових підстав для призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови № 850 від 21.10.2015 - немає.

Лише подання Позивачем передбачених пунктом 7 Порядку документів, не свідчить про наявність в нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. МВС України наділений дискреційними повноваженнями з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у їх видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції вказаного суб`єкта владних повноважень.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з огляду на наступне.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про хворобу № 32, виданого 02.04.2014 Військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Луганській області, ОСОБА_1 , 1973 р.н., підполковник міліції, начальник відділу управління ГУ МВС України у Луганській області, отримав захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків (арк. спр. 41).

Висновками акту про нещасний випадок №70 від 15.12.2010 та акту розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 15.12.2010 підтверджується настання нещасного випадку з ОСОБА_1 у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі із злочинністю (арк. спр. 44-45, 46).

Виписка з акту огляду Медико-соціальної експертної комісії від 30.10.2014 до довідки серії 10 АВВ №613164 свідчить, що позивачу з 30.10.2014 встановлено ІIІ групу інвалідності, причина інвалідності: травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків (арк. спр. 42).

Згідно виписки з акту огляду Медико-соціальної експертної комісії від 15.10.2019 №142531, позивачу з 01.11.2019 встановлено ІI групу інвалідності, причина інвалідності: травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків; висновок про умови та характер праці: життєдіяльність значно обмежена (арк. спр. 40).

У довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеню втрати професійної працездатності у відсотках Медико-соціальної експертної комісії від 22.10.2019 серії 12 ААА № 005777 зазначено, що позивач має ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: повторно по страховці 70% по свідоцтву про хворобу № 32 від 02.04.2014 згідно постанови КМУ №850 від 21.05.2015, первинно у 2014 році (30%), причина втрати професійної працездатності: травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків (арк. спр. 39).

Згідно з довідкою ЛК ГУ МВС України у Луганській області від 17.03.2020 № 255/111/22-2020 ОСОБА_1 була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при визначенні ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків, забезпечення їх проведення, в розмірі 62208,00 грн. згідно платіжного доручення від 29.01.2015 № 90 (арк. спр. 48).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 360/2962/20 задоволено частково. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 у справі № 360/2962/20 скасовано. Позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та прийняття рішення відповідно до Порядку №850, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України від 20.12.1990 №565-ХІІ «Про міліцію» та Порядком №850, як особі з інвалідністю ІІ групи з 01.11.2019, інвалідність якого настала внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та скласти висновок на призначення одноразової грошової допомоги, який направити до Міністерства внутрішніх справ України. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (арк. спр. 20-24, 25-29).

05.01.2021 на адресу ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії від позивача надійшла заява про виплату одноразової грошової допомоги, яка зареєстрована за вх. № Г-18 від 05.01.2021 (арк. спр. 38).

До заяви були надані копії наступних документів: довідки МСЄК серія 12ААА 005777 від 22.10.2019; висновку з огляду МСЄК серія 12 ААБ № 142531 від 15.10.2019; свідоцтва про хворобу № 32 від 02.04.2014; актів про нещасний випадок Н-1 та Н-5; висновку про розслідування нещасного випадку; виписки з акту огляду МСЄК від 30.10.2014 серії 10 ААВ № 613164; копії паспорту та ідентифікаційного коду; банківські реквізити; наказу про звільнення позивача; довідка про взяття позивача на облік як ВПО (арк. спр. 39-42, 44-47).

ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії склав висновок про призначення одноразової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно з Законом України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» відносно ОСОБА_1 (арк. спр. 43).

28.01.2021 за вих.№26 ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії надіслала до МВС України матеріали на призначення одноразової грошової допомоги на виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі № 360/2962/20 на ім`я ОСОБА_1 (арк. спр. 49).

12.02.2021 позивач звернувся до МВС України із заявою щодо повідомлення результатів розгляду МВС України документів щодо виплати одноразової грошової допомоги (арк. спр. 5).

Листом від 17.03.2021 за вих.№ Г-6078/15 МВС України повідомило позивача, що за результатом розгляду матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової допомоги було виявлено ряд недоліків, у зв`язку з чим їх було повернуто на доопрацювання до ліквідаційної комісії ГУМВС в Луганській області (арк. спр. 6).

Листом ДФОП МВС України від 04.03.2021 № 8702/15-2021 заяву ОСОБА_1 від 05.01.2021 та пакет документів було повернуто відповідачу. МВС України виявлено ряд недоліків, наявність яких унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства (арк. спр. 50).

За результатами розгляду Сектором Державного нагляду за охороною праці МВС України долучених до матеріалів копій актів від 15.12.2010 за формами Н-5* та Н-1 № 70 щодо розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 03.05.1999, повідомлено таке. У переліку матеріалів, зазначених в розділі 7 акта від 15.12.2010 за формою Н-5* відсутні медичні документи, які підтверджують втрату потерпілим працездатності та характер отриманих травм, а також пояснення потерпілого та свідків події. Зазначене дає підстави зробити висновок, що розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_1 03.05.1999, не відповідає вимогам Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404. Крім того, в надісланих матеріалах не дотримано вимоги пункту 4 Порядку № 850. Засвідчення копій свідоцтва про хворобу, виписки з акта огляду МСЕК № 613164, актів форми Н-5* і Н-1 та висновку службового розслідування не відповідає вимогам, визначеним Національним стандартам України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо відмови в наданні у призначенні одноразової грошової допомоги при встановленні групи інвалідності.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача щодо прийняття рішення про призначення спірної допомоги порушені та підлягають відновленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратногопрожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання статті 23 Закону України "Про міліцію" постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії,травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Згідно пункту 2 цього Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктами 7 - 9 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні одноразової грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2108 року у справі№822/1579/17, від23 червня 2020 року у справі № 296/10884/16-а.

Системний аналіз вищезазначених норм права дозволяє дійти висновку, що передумовою отримання одноразової грошової допомоги, яка виплачується Міністерством внутрішніх справ України, є звернення до уповноваженого органу, в даному випадку - Головного управління МВС України в Луганській області, із відповідною заявою та іншими необхідними документами, які в установлений строк розглядаються цим органом, після чого складається висновок за результатами розгляду заяви про призначення та виплати одноразової грошової допомоги виплати одноразової грошової допомоги, який направляється розпоряднику бюджетних коштів для прийняття відповідного рішення (про призначення чи про відмову в призначенні такої допомоги).

При цьому, на відповідача (територіального органу) покладено обов`язок направити до Міністерство внутрішніх справ України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який визнаний інвалідом, із викладенням свого судження стосовно того має чи немає особа права на отримання зазначеної допомоги, та документи для прийняття рішення про призначення або про відмову у призначені одноразової грошової допомоги, а до компетенції Міністерства внутрішніх справ України віднесено прийняття відповідного рішення.

Водночас, суд наголошує на тому, що Міністерство внутрішніх справ України не наділено повноваженнями на залишення висновку без реалізації (зупинення розгляду, повернення) якщо вважає, що подані заявником документи не дають можливості призначити одноразову грошову допомогу.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Разом з тим, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено у цій справі на МВС України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30 січня 2018 року у справі № 822/1579/17, від 13 лютого 2018 року у справах № 808/1866/16 та № 806/845/16, від 18 жовтня у справі № 369/13187/17, від 27 березня 2020 року у справі № 804/3064/17, від 30 березня 2020 року у справі № 711/493/17, від 15 квітня 2020 року у справі №806/3247/18.

З огляду на наведене, Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу дворічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Відтак, вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив Міністерство, відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги, вказана норма не містить.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 01 серпня 2018 року у справі № 750/5060/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 369/13187/17, від 28 березня 2019 року у справі № 296/10138/16-а, від 24 жовтня 2019 року у справі №817/713/16 та від 13 лютого 2020 року у справі № 822/1136/17.

Аналіз положень пунктів 7, 8, 9 Порядку № 850 свідчить, що у МВС України виникає обов`язок прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги після надходження до нього висновку на призначення одноразової грошової допомоги за результатами розгляду заяви та відповідних документів позивача.

За встановлених обставин МВС України не виконав свого обов`язку та не прийняв в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 документів рішення про призначення грошової допомоги і не надіслав його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги.

Частинами першою та другою статті 245 КАС України визначено, що при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, суд виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов`язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо належного розгляду висновку ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про призначення одноразової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно з Законом України від 20.12.1990 № 565-ХІІ «Про міліцію» відносно ОСОБА_1 та прийняття рішення відповідно до Порядку №850, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року; зобов`язання МВС України у місячний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслати його разом із документами до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії для видання наказу про виплату йому такої допомоги.

Втручання в дискреційній повноваження суб`єкта владних повноважень у даному випадку не відбулось з огляду на порушення відповідачем процедури прийняття рішення щодо спірного питання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Міністерства внутрішніх справ України на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі № 360/1605/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2021 року

Судді А.В. Гайдар

Т.Г.Гаврищук

І.Д. Компанієць