Справа № 640/4034/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Київ № 640/4034/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, пров.Новопечерський, 3, корп.2)
про зобов`язати вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної екологічної інспекції України (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить: стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20 серпня 2010 року по 04 березня 2015 року в сумі 238 560,00 грн., з якої допустити до негайного виконання стягнення суми заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 4 346,68 грн.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2011 року в справі №2а-7899/11/2670 04 березня 2015 року Державною екологічною інспекцією України видано наказ про поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді. Однак, при поновленні позивача на роботі відповідачем не здійснено виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

При цьому, позивач повідомив, що раніше ним не було заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, враховуючи тривалість судового розгляду, виконавчим провадження, заміною сторони виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 12 березня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі № 640/4034/19, а розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що Держекоінспекцією виконано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2011 року №2а-7899/11/2670 в повній частині. Також, представник відповідача стверджував, що позивачем пред`являється вимога про виплату середнього заробітку до органу, з якого позивач не звільнявся, але був поновлений; до органу, який на момент виникнення спірних правовідносин не був розпорядником бюджетних коштів. На думку представника відповідача, усі фінансові питання позивач мав вирішувати з правонаступником - Державною екологічною інспекцією України, утвореною у 2011 році.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

При цьому, суд враховує клопотання позивача про прискорення розгляду даної справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 27 липня 2011 року Окружним адміністративним судом міста Києва в справі №2а-7899/11/2670 за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено частково, постановлено:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України від 19 серпня 2010 р. №99-о в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу екологічного контролю на митній території, радіаційної безпеки та експорту/імпорту озоноруйнівних речовин - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього середовища;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу екологічного контролю на митній території, радіаційної безпеки та експорту/імпорту озоноруйнівних речовин - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього середовища Державної екологічної інспекції України;

- постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу екологічного контролю на митній території, радіаційної безпеки та експорту/імпорту озоноруйнівних речовин - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього середовища Державної екологічної інспекції України виконати негайно;

- у задоволенні решти адміністративного позову відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2014 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Так, на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2011 року №2а-7899/11/2670 та виконання її резолютивної частини Державною екологічною інспекцією України 04 березня 2015 року видано наказ №50-о «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », яким наказано:

- скасувати наказ Держекоінспекції України від 19 серпня 2010 року №99-о в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу екологічного контролю на митній території, радіаційної безпеки та експорту/імпорту озоноруйнівних речовин - старшого державного інспекторі України з охорони навколишнього середовища;

- поновити на роботі ОСОБА_1 шляхом призначення на посаду заступника директора Департаменту екологічного контролю - начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України з 20 серпня 2010 року.

Оскільки позивачу про поновленні його на посаді не виплачено суму заробітку за час вимушеного прогулу, вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За правилами частини 6 статті 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Крім того, вимогами пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

В межах спірних правовідносин позивача поновлено на посаді Державною екологічною інспекцією з 20 серпня 2010 року.

При цьому, при постановленні судового рішення в справі №2а-7899/2/11/2670 судом не вирахувано та не стягнуто на користь позивача суми заробітку за час вимушеного прогулу в період з 20 серпня 2020 року (наступний день після звільнення) по 27 липня 2011 року (дата ухвалення постанови від 27 липня 2011 року в справі №2а-7899/11/2670).

Суд зазначає, що формулювання «по день поновлення на роботі» не стосується поняття «день фактичного поновлення на роботі», адже такі події можуть відбуватися у різні дні та періоди.

За правилами частини 1 статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Згідно частини 2 статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі.

«День фактичного поновлення на роботі» - це дата, коли орган призначення (роботодавець) прийняв відповідне рішення (наказ або розпорядження) про поновлення працівника на роботі або самостійно, або ж на виконання рішення суду чи іншого органу, що розглядав трудовий спір, на підставі відповідного виконавчого документа.

«День поновлення на роботі» - це дата, коли орган, який вирішує трудовий спір, прийняв відповідне рішення про поновлення працівника на роботі з його негайним виконанням.

Верховний суд у постанові від 24 січня 2019 року (справа №760/9521/15-ц, провадження № 61-24060св18) вказав: «Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Наявними матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що рішення суду в адміністративній справі №2а-7899/11/2670 від 27 липня 2011 року, зокрема, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано лише 04 березня 2015 року, тобто дата поновлення позивача на посаді та дата фактичного поновлення на посаді різняться в часі.

Суд враховує, що судом в межах адміністративної справи №2а-7899/11/2670 в резолютивній частині постанови наявне посилання на необхідність негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Також, Окружним адміністративним судом міста Києва 12 серпня 2011 року видано виконавчий лист на примусове виконання в частині негайного поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу екологічного контролю на митній території, радіаційної безпеки та експорту/імпорту озоноруйнівних речовин - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього середовища Державної екологічної інспекції України.

Зважаючи на те, що спір про поновлення позивача на посаді вирішений Окружним адміністративним судом міста Києва саме 27 липня 2011 року і рішення суду в цій частині повинно було виконуватися відповідачем негайно, то період строку, за який стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу, закінчується саме 27 липня 2011 року. Усі інші періоди, за які орган призначення (роботодавець) не вчинив дій щодо негайного поновлення позивача на посаді, стосуються питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Факт виконання рішення суду Державною екологічною інспекцією України щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді лише 04 березня 2015 року шляхом видання відповідного наказу про таке поновлення підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

При цьому, суд враховує, що відповідачем не виплачено позивачу суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 серпня 2010 року по 27 липня 2011 року.

Відтак, у період з 20 серпня 2010 року по 27 липня 2011 року має місце період вимушеного прогулу, а у період з 28 липня 2011 року по 04 березня 2015 року - має місце період затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі.

В той же час, нормами чинного законодавства права працівника, стосовно якого рішення суду про поновлення його на посаді виконано несвоєчасно, підлягають відновленню шляхом стягнення суми за весь час затримки виконання судового рішення.

У постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині 2 статті 233 Кодексу законів про працю України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 Кодексу законів про працю України).

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 20 серпня 2010 року по 27 липня 2011 року та затримки виконання судового рішення за період з 28 липня 2011 року по 04 березня 2015 року.

Стосовно тверджень представника відповідача про те, що позивач повинен був вирішувати фінансові питання з Державною екологічною інспекцією України, утвореною у 2011 році, суд враховує, що саме відповідачем як процесуальним правонаступником в сфері наданих повноважень та виконуваних функцій видано наказ про поновлення позивача на посаді, тобто правонаступником органу, з якого позивача звільнено.

Також, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року замінити сторону виконавчого провадження з примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду від 27 липня 2011 року в справі №2а-7899/11/2670, а саме: відповідача (боржника) з Державної екологічної інспекції України (код ЄРПОУ 05387286) на Державну екологічну інспекцію України ().

Тобто, в судовому порядку встановлено правонаступництво органу, з якого позивача звільнено, та який, як наслідок, повинен здійснити виплату суми заробітку за час вимушеного прогулу.

Стосовно посилання представника відповідача на те, що позивачем заявлялась відмова від виплати суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що нормами законодавства таке право не передбачено, навпаки на роботодавця покладено обов`язок виплати такої суми. Крім того, в матеріалах справи міститься заява позивача про відкликання заяви про відмову від середнього заробітку за час прогулу.

Додатково суд враховує, що позивача поновлено на посаді не лише на підставі його заяви про поновлення від 04 березня 2015 року, а у зв`язку з наявністю судового рішення про поновлення (справа №2а-7899/11/2670), яке є обов`язковим до виконання та підлягало негайному виконанню.

За таких обставин, посилання відповідача спростовують нормами чинного законодавства та фактичними обставинами справи.

Відповідно до довідки Державної екологічної інспекції України від 24 травня 2019 року №7 щодо заробітної плати ОСОБА_1 середньомісячний заробіток останнього становить 2 482,00 грн, а середньоденна заробітна плата - 121,073 грн.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 25 серпня 2009 року №9681/0/14-07/13 про норми тривалості робочого часу на 2010 рік кількість робочих днів у вересні 2010 року - 22, у жовтні 2010 року - 21, у листопаді 2010 року - 22, у грудні 2020 року - 23.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» від 25 серпня 2010 року №9111/0/14-10/13 кількість робочих днів у січні 2011 року становила - 19, у лютому 2011 року - 20, у березні 2010 року - 22, у квітні 2011 року - 20, у травні 2011 року - 19, у червні 2011 року - 20, у липні 2011 року - 21.

Відтак, кількість днів вимушеного прогулу у період з 20 серпня 2010 року (наступний день після звільнення) по 27 липня 2011 року (дата постановлення постанови про поновлення на посаді) складає 234 робочих дні (95 за 2010 рік та 139 за 2011 рік), а стягненню на користь позивача підлягає 28 331,08 грн. (234 дні*121,07 грн.).

Так, відповідно до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» від 25 серпня 2010 року №9111/0/14-10/13 кількість робочих днів у серпні 2011 року - 22, у вересні 2011 року - 22, у жовтні 2011 року - 21, у листопаді 2011 року - 22, у грудні 2011 року - 22.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 23 серпня 2011 року №8515/о/14-11/13 «Норми тривалості робочого часу на 2012 рік» кількість робочих днів у 2012 році дорівнює 251 дню.

У відповідності до листа Міністерства соціальної політики України від 21 серпня 2012 року №9050/0/14-12/13 «Норми тривалості робочого часу на 2013 рік» кількість робочих днів у 2013 році становила 251 день.

Відповідно листа Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року №9884/0/14-13/13 «Норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів у 2014 році складає 251 день.

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 09 вересня 2014 року №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у січні 2015 року становить 20 днів, у лютому 2015 року - 20, у березні 2015 року - 21.

Відтак, період затримки виконання судового рішення складає 907 (111+251+251+251+43) робочих днів, а саме з 28 липня 2011 року (наступний день після ухвалення рішення суду про поновлення на роботі) по 04 березня 2015 року (день фактичного поновлення на роботі, день введення в дію наказу щодо поновлення на посаді, тобто день з якого позивач приступив до виконання своїх обов`язків), а стягненню на користь позивача підлягає 109 813,21 грн. (907 днів затримки *121,073 грн.).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, адже позивачем розраховано як більшу тривалість вимушеного прогулу, так і визначено без належних документальних доказів суму середньоденної заробітної плати, а також ототожнено період затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з періодом вимушеного прогулу.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

Керуючись ст.ст. 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 3, корп. 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заробітку за час вимушеного прогулу у період з 20 серпня 2010 року (наступний день після звільнення) по 27 липня 2011 року (дата постановлення постанови про поновлення на посаді) у розмірі 28 331,08 грн.

Стягнути з Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, буд. 3, корп. 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток в розмірі 109 813,21 грн. (сто дев`ять тисяч вісімсот тринадцять гривень 21 копійка) за час затримки виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2011 року у справі №2а-7899/11/2670 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць в розмірі 2 482,00 грн.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук