Справа № 520/6597/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Зінченко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 р. Справа № 520/6597/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Чалого І.С. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл-Агро" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021, по справі № 520/6597/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл-Агро"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнанння протиправними та скасування наказу і податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «МІЛЛ-АГРО» звернулось до суду із позовом, у якому просило визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 30.10.2021 № 4137; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0 від 09.12.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що спірний наказ про призначення перевірки не містить посилань на законні підстави призначення перевірки, оскільки містить посилання на загальні правові норми.

До суду надійшло клопотання представника відповідача про розгляд апеляційної скарги у відкритому судовому засіданні за участі сторін.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Враховуючи, що в силу п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи, зважаючи на відсутність необхідності їх виклику для надання пояснень з огляду на обставини справи, підстав для апеляційного розгляду справи у судовому засіданні суд не вбачає.

Крім того, колегія суддів зауважує, що із матеріалів справи та клопотання представника відповідача не встановлено обставин, які б потребували розгляду справи у відкритому судовому засіданні із викликом сторін, з огляду на що у задоволенні клопотання про розгляд у відкритому судовому засіданні за участі сторін слід відмовити.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, зазначає наступне.

Як встановлено судовим розглядом, наказом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 4137 від 30.10.2020 призначено проведення фактичної перевірки ТОВ «МІЛЛ-АГРО» на підставі п.п. 80.2.2, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України з метою здійснення контролю за дотриманням вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95ВР, Податкового кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95ВР та інших нормативних актів у сфері обігу підакцизних товарів.

Фахівцями Головного управління Державної податкової служби у Харківській області у період з 05.11.2020 по 11.11.2020 проведена перевірка ТОВ «МІЛЛ-АГРО», за результатами якої складено акт від 12.11.2020 № 34/20/23/РРО/37460612/764.

Так, зазначеним актом зафіксовано порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95ВР, а саме зберігання пального без наявності відповідної ліцензії на право зберігання.

В подальшому, на підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.12.2020 № 0, яким до ТОВ «МІЛЛ-АГРО» застосовані штрафні санкції у розмірі 500000,00 грн. на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95ВР.

Не погоджуючись із наказом відповідача про призначення перевірки та податковим повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ про проведення перевірки відповідає вимогам, встановленим Податковим кодексом України, містить передбачену цим кодексом підставу для проведення перевірки, а отже доводи позивача щодо протиправності рішень податкового органу, що прийняті за наслідками такої перевірки, є безпідставними.

Колегія суддів частково погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надано право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 75.1.3 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Положеннями п.п. 21.1.1, 21.1.4 п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України визначено, що посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Глава 8 розділу ІІ Податкового кодексу України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення.

При цьому приписи Податкового кодексу України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Відповідно до п. 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 80.1. ст. 80 Податкового кодексу України передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Положення ст. 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що лише дотримання контролюючими органами встановлених умов та порядку прийняття рішень про проведення перевірок, у тому числі фактичних, може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

Стосовно позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 30.10.2021 № 4137 про проведення перевірки колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Таким чином, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Отже, колегія суддів зазначає, що спір стосовно визнання протиправним та скасування наказу податкового органу про проведення перевірки від 30.10.2021 № 4137 не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування судового рішення в цій частині із закриттям провадження у справі.

На підставі викладеного колегія суддів вважає обґрунтованим клопотання відповідача щодо закриття провадження у справі в частині оскарження наказу про призначення перевірки.

У той же час, стосовно позовних вимог щодо протиправності та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0 від 09.12.2020 колегія суддів виходить з наступного.

Так, із матеріалів справи встановлено що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем на підставі акту перевірки, що складений за наслідками перевірки, проведеної відповідно до наказу від 30.10.2021 № 4137.

При цьому, позивач протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення пов`язував виключно з відсутністю у податкового органу підстав для проведення перевірки на підставі наказу від 30.10.2021 № 4137.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову у зазначеній частині виходив з того, що оскаржуваний наказ є таким, що відповідає вимогам, встановленим Податковим кодексом України, із передбаченою цим кодексом підставою для проведення перевірки, зокрема, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що є самостійною підставою для прийняття керівником контролюючого органу наказу про проведення фактичної перевірки, з посиланням на п.п. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80, ст. 81 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надано право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

При цьому, у наказі про проведення фактичної перевірки обов`язково мають зазначатись підстави для проведення перевірки.

Колегія суддів, дослідивши наказ Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 30.10.2021 № 4137 про призначення перевірки, зазначає, що останній видано на підставі п.п. 19-1.1.4, 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 п. 19-1.1 ст. 19-1, пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України з метою здійснення контролю за дотриманням вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95ВР, Податкового кодексу України, Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95ВР та інших нормативних актів у сфері обігу підакцизних товарів для проведення фактичної перевірки ТОВ «МІЛЛ-АГРО» (код за ) за місцем фактичного провадження діяльності у господарському об`єкті, розташованому за адресою: вул. Інститутська 1, с. Селекційне, Харківський район, Харківська область, з 02.11.2020 тривалістю не більше 10 діб.

Отже, правовою підставою для проведення перевірки є підпункти 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80).

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80).

Отже, зі змісту положень п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України встановлено, що зазначена норма передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами - лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

При цьому, враховуючи положення п.п. 19-1.1.4, 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України, якими визначено функції контролюючих органів, у тому числі щодо здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності у відповідача підстав для призначення проведення фактичної перевірки ТОВ «МІЛЛ-АГРО».

Крім того, матеріали справи містять лист Державної податкової служби України № 13939/7/99-00-07-05-03-07 від 11.08.2020, адресований Головним управлінням ДПС в областях та м. Києві, що містить зобов`язання провести аналіз наданої інформації щодо можливого порушення суб`єктами господарювання Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995, у тому числі шляхом проведення фактичних перевірок.

До зазначеного листа надано перелік суб`єктів господарювання, що отримували від постачальників пальне для власних потреб, та які не отримували в органах ДПС ліцензії на право його зберігання, до якого включено також ТОВ «МІЛЛ-АГРО».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно відсутності у податкового органу підстав для призначення проведення фактичної перевірки ТОВ «МІЛЛ-АГРО» наказом від 30.10.2021 № 4137.

Щодо суті виявленого під час перевірки порушення, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 № 481/95ВР визначено, що:

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Статтею 15 Закону № 481 визначено, що зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії. Річна плата за ліцензії на право зберігання пального встановлена у розмірі 780 гривень. Суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право зберігання пального на кожне місце зберігання пального.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону № 481 за зберігання пального без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів в сумі 500000 гривень.

Положеннями Закону № 481 передбачено, що ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто - та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Також суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Інших виключень щодо отримання суб`єктами господарювання ліцензій на право зберігання пального норми Закону № 481 не містять.

Таким чином, у розумінні Закону № 481 суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.

Судовим розглядом встановлено, що ТОВ «МІЛЛ-АГРО» 21.09.2020 придбане у ТОВ «НЕЛІЯ» пальне (важкий дистилят (газойл)) у кількості 5054,9 л. та 9104,86 л., що підтверджується акцизними накладними форми «П» № 63, № 65 від 21.09.2020.

Проведеною перевіркою встановлено та зафіксовано у акті від 12.11.2020 № 34/20/23/РРО/37460612/764 факт зберігання позивачем без наявності відповідної ліцензії на право зберігання придбаного у ТОВ «НЕЛІЯ» пального у кількості 5054,9 л. та 9104,86, за місцем зберігання: вул. Інститутська 1, с. Селекційне, Харківський район, Харківська область, яке не є ліцензійним складом.

Зазначеними діями ТОВ «МІЛЛ-АГРО» вчинено порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95ВР, а саме зберігання пального без наявності відповідної ліцензії на право зберігання.

Будь-яких заперечень чи пояснень на спростування вказаних обставин позивачем не надано.

При цьому, інших підстав, окрім незаконності наказу про проведення перевірки та відповідно протиправності рішень податкового органу, що прийняті за наслідками такої перевірки, в обґрунтування вимог позову та апеляційної скарги позивачем не наведено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо правомірності прийнятого Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області податкового повідомлення-рішення № 0 від 09.12.2020 та відсутність підстав для задоволення позову у зазначеній частині.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування судового рішення із закриттям провадження у справі в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Також, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що позовні вимоги, в частині яких закрито провадження у даній справі, не підлягають розгляду в порядку жодного судочинства.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 319, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл-Агро" - задовольнити частково.

Клопотання Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 по справі № 520/6597/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл-Агро" про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 30.10.2021 № 4137 про проведення фактичної перевірки.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілл-Агро" до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу - закрити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 по справі № 520/6597/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді І.С. Чалий Г.Є. Бершов