Справа № 640/20584/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року м. Київ № 640/20584/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури

про визнання протиправними та скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (далі по тексту - відповідач), адреса: 04070, місто Київ, вулиця Борисоглібська, будинок 3, 2 поверх, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 28 травня 2021 року про скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 06 вересня 2019 року про допуск ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту;

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 28 травня 2021 року про скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області №65 від 12 вересня 2019 року про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у вересні 2019 року він звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області з заявою про допуск до складання кваліфікаційного іспиту для отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Рішенням від 06 вересня 2019 року Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області позивач допущено до складання іспиту, 12 вересня 2019 року, у зв`язку з успішним складанням кваліфікаційного іспиту позивачем комісією прийнято рішення №65 про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та видачу йому свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту.

В подальшому, як вказує позивач, ним прийнято присягу адвоката та 15 травня 2020 року отримано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В свою чергу, як зазначено у позовній заяві, розпорядженням Голови Національної асоціації адвокатів України, Ради адвокатів України Ізовітової Л.П. №85 від 27 травня 2020 року створено робочу групу по вивченню питань, порушених у скаргах ряду адвокатів щодо недотримання процедури допуску та складання кваліфікаційного іспиту, процесу проходження стажування та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю позивачу та 15 іншим колишнім військовослужбовцям органів військової прокуратури України, з метою проведення відповідної перевірки на наявність порушень.

28 травня 2021 року відповідачем за результатом розгляду скарги ОСОБА_3 та доданих до неї скарг адвокатів, стосовно позивача та його колишніх колег скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 06 вересня 2019 року про допуск позивача до складання кваліфікаційного іспиту та рішення комісії №65 від 12 вересня 2019 року про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу позивачу свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту.

На переконання позивача, оскаржувані ним рішення відповідача є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з огляду на те, що доводи, зазначені в цих рішеннях не відповідають дійсності, оскільки позивачем було подано весь необхідний пакет документів для допуску його до складання кваліфікаційного іспиту, у зв`язку з чим допущено до складання іспиту, успішно складено іспит та, відповідно, прийнято рішення №65 від 12 вересня 2019 року №65 про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу позивачу свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту.

Правомірність прийнятих Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією Луганської області рішень від 06 вересня 2019 року та від 12 вересня 2019 року, як вказує позивач, також встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі №640/23054/20, проте, відповідачем це рішення суду, як стверджує позивач, при прийнятті оскаржуваних рішень, прийнято до уваги не було.

Також, позивач послався й на те, що оскаржувані рішення прийняті за результатом розгляду скарги заступника Голови Ради адвокатів України ОСОБА_3, тобто, за результатом розгляду скарги особи, якої не стосувались рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії Луганської області, оскільки цими рішеннями вирішено права та обов`язки саме позивача, а не скаржника.

Тобто, на переконання позивача, скарга заступника Голови Ради адвокатів України ОСОБА_3 взагалі не мала бути прийнята до розгляду та вирішена по суті, викладених в ній обставин.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що рішенням кваліфікаційної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Лугаської області від 06 вересня 2019 року позивача допущено до складення кваліфікаційного іспиту.

12 вересня 2019 року позивачем успішно складений письмовий іспит, середній бал - 80 балів та успішно складено усний іспит, середній бал - 45 балів.

12 вересня 2019 року Кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури Луганської області прийнято рішення №65, яким затверджено результати кваліфікаційного іспиту та вирішено видати позивачу свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту.

11 червня 2020 року Голова робочої групи, заступник Голови Ради адвокатів України ОСОБА_3 звернувся до відповідача зі скаргою на вказані вище рішення з пропуском строку для такого звернення.

За результатом розгляду питання про поновлення строку для оскарження, визнано поважними причини пропуску строку.

В подальшому, як вказано у відзиві на позовну заяву, була створена робоча група з метою проведення перевірки на наявність порушень, викладених у скарзі, при прийнятті Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією Луганської області вказаних вище рішень.

За результатами проведеної перевірки встановлені порушення, у зв`язку з чим рішенням відповідача від 28 травня 2021 року скасовані рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 06 вересня 2019 року про допуск ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту та №65 від 12 вересня 2019 року про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту.

На переконання представника відповідача, оскаржувані позивачем рішення відповідача прийняті у відповідності до норм чинного законодавства, в порядок та спосіб, встановлені законодавством, а також в межах наданих відповідачу повноважень, у зв`язку з чим представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву послався на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві, а також зазначив, що відповідачем протиправно було поновлено ОСОБА_3 строк звернення до відповідача зі скаргою.

У письмових запереченнях проти доводів, викладених у відповіді на відзив на позовну заяву, представник відповідача зазначив, що підстави, зазначені ОСОБА_3 у скарзі, з яких останнім було пропущено строк для звернення зі скаргою були визнані відповідачем повадними, відповідно, поновлено такий строк. Також, представник відповідача, посилаючись на норми чинного законодавства, зазначив, що ОСОБА_3 , як посадова особа органу адвокатського самоврядування, мав право укласти договір на надання правових послуг з іншим адвокатом. Такі дії не суперечать вимогам чинного законодавства, відповідно, посилання представника позивача на порушення в цій частині вимог законодавства, на думку представника відповідача, є необгрунтованими.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення позовної заяви відмовлено.

Крім того, суд зазначає, що одночасно з відзивом на позовну заяву представником відповідача було подано клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Ради адвокатів України в особі Національної асоціації адвокатів України та заступника Голови Ради адвокатів України ОСОБА_3, мотивуючи це тим, що останній є особою, на підставі звернення якого прийнято оскаржувані рішення, а Рада адвокатів України діє у системі органів Національної асоціації адвокатів України та є національним органом адвокатського самоврядування.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Так, у відповідності до частини 2 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Суд зазначає, що предметом та підставами позову в даному випадку є незгода позивача з прийнятими відповідачем рішеннями, які стосуються виключно прав та обов`язків позивача та жодним чином не зачіпають права ані Ради адвокатів України, ані ОСОБА_3, як заступника Голови Ради адвокатів України.

Той факт, що до Національної асоціації адвокатів України та до Ради адвокатів України надійшли скарги інших адвокатів щодо прийнятих рішень Кваліфікаційно-дисциплінарних комісії адвокатури у регіонах перевірки правомірності отриманих свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю, у тому числі, позивачем та те, що відповідачем було розглянуто скаргу ОСОБА_3 свідчить лише про наявність підстав для проведення такої перевірки та прийняття відповідачем відповідного рішення стосовно позивача, але аж ніяк не може свідчити про те, судове рішення може вплинути на права та обов`язки вказаних вище осіб, оскільки оскаржувані у даній адміністративній справі рішення стосуються, як вже було зазначено, виключно, прав та обов`язків позивача.

Також, представником відповідача разом з відзивом на позовну заяву подано клопотання про витребування доказів, в якому останній просив витребувати у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області належним чином засвідчену копію матеріалів кваліфікаційної справи позивача.

З цього приводу слід зазначити таке.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 2 статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Частиною 4 цієї ж статті передбачено, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Так, зі змісту оскаржуваних рішень відповідача від 28 травня 2021 року вбачається, що у Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України під час розгляду скарги Голови робочої групи, заступника Голови Ради адвокатів України ОСОБА_3 були в наявності матеріали особової (кваліфікаційної) справи ОСОБА_1 , які були досліджені відповідачем та наявними в них матеріалах було надано відповідну правову оцінку (пункт 100 рішення №V-013/2021 від 28 травня 2021 року) .

В свою чергу, обгрунтовуючи заявлене клопотання про витребування доказів, представник відповідача, що відповідач позбавлений можливості самостійно надати такі докази, оскільки Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Луганської області є самостійною юридичною особою, а матеріали кваліфікаційної справи відповідачем можуть бути витребувані лише в межах розгляду скарги.

При цьому, представник відповідача зазначає, що на його думку, в матеріалах даної адміністративної справи недостатньо доказів для того, щоб прийняти законне та обгрунтоване рішення у даній справі.

Слід зазначити, що представником відповідача не вказано у своєму клопотанні, яких саме доказів не вистачає у матеріалах даної адміністративної справи для прийняття рішення суду по суті, як і не зазначено, які ще обставини, окрім тих, що були встановлені відповідачем під час розгляду скарги, можуть підтвердити досліджені відповідачем матеріали кваліфікаційної справи позивача, або які доводи позивача можуть бути спростовані знов ж таки дослідженими відповідачем матеріалами цієї кваліфікаційної справи.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення вказаного клопотання представника відповідача.

Також, представник відповідача разом з відзивом подано й клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З цього приводу слід зазначити таке.

Як вже було зазначено в ухвалі суду про відкриття провадження від 29 липня 2021 року, згідно з частиною 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, виключний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, міститься в частині 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України та в частині 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, до таких справ відносяться справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Представник відповідача обгрунтовує своє клопотання тим, що зазначена справа для відповідача є вкрай важливою, а тому представник відповідача бажає взяти особисту участь у судовому засіданні.

Суд зауважує, що предмет спору у вказаній адміністративній справі не підпадає під вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, в свою чергу, лише один намір представника відповідача бути присутнім в судовому засіданні не є належним чином вмотивованими та обгрунтованими підставами, які дозволяють суду дійти висновку про неможливість розгляду даної адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

При цьому, суд наголошує, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Ахеn v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСІІЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Крім цього, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 листопада 2006 року (скарга 73053/01 CASE OF JUSSILA v. FINLAND, суд вказав на те, що: "Європейський Суд не сумнівається в тому, що письмове провадження у справі часто може виявитись більш ефективним, ніж усний розгляд, для перевірки та забезпечення того, що платник податків надав точний звіт про свій майновий стан, підкріплений всіма необхідними документами. Суд не вважає переконливим довід заявника, що в ході розгляду цієї справи виникли міркування щодо достовірності, які потребували надання пояснень в усній формі.... та приймає довід дерржави-відповідача, що будь - які питання факту та питання права в цій справі могли бути належним чином розглянуті та вирішені на підставі матеріалів, наданих у письмовому вигляді. ... Оскільки заявнику була надана повна можливість наводити свої доводи у письмовому вигляді та надавати коментарі щодо відомостей, які надходили від податкових органів, Суд дійшов висновку, що вимоги справедливого судочинства були дотримані...".

Суд погоджується з такою позицією щодо Європейського суду з прав людини щодо застування пункту 1 статті 6 Конвенції.

За таких підстав, а також враховуючи, що представником відповідача не наведено переконливих доводів, з яких вбачалась би необхідність розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, а доводи, на які посилається представник є такими, що не доводять суду необхідності розгляду даної справи з проведенням судового засідання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокату Луганської області з заявою про допуск його до складення кваліфікаційного іспиту, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія журналу реєстрації осіб (Т.1, арк. №217 оборот).

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 06 вересня 2019 року ОСОБА_1 допущено до складання кваліфікаційного іспиту (Т.1, арк. 216).

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 12 вересня 2019 року №65 затверджено результати складання кваліфікаційного іспиту, визнано ОСОБА_1 таким, що склав кваліфікаційний іспит та вирішено видати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (Т.1, арк. 216 оборот - 217).

15 травня 2020 року на підставі рішення Ради адвокатів Волинської області №2/46-6 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ №1234.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Національної асоціації України №85 від 27 травня 2020 року створено робочу групу по вивченню питань, порушених у скаргах адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та інших, Громадської організації «Національний центр правозахисту» щодо недотримання процедури допуску та складення кваліфікаційного іспиту, процесу проходження стажування та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю у тому числі ОСОБА_1 , а також проведення перевірки на наявність вказаних порушень (Т.1, арк. 146).

11 червня 2020 року Головою робочої групи, заступником Голови Ради адвокатів України до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України за вх.№ 13701 та №13702 подано скарги на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області про допуск ОСОБА_1 до складення кваліфікаційного іспиту та про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту, в яких останній просив скасувати вказані рішення, а також просив поновити строк звернення з цими скаргами, посилаючись на те, що про наявність вказаних рішень скаржнику стало відомо лише 27 травня 2020 року, коли надійшли скарги (Т.1, арк. 144-145, 172-173).

За результатом розгляду вказаних скарг Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури України 27 травня 2021 року прийнято такі рішення:

1) №V-013/2021 (Т.1, арк. 237-247), відповідно до якого скаргу Голови робочої групи, заступника Голови Ради адвокатів України ОСОБА_3 задоволено та скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 06 вересня 2019 року в частині допуску ОСОБА_1 до складення кваліфікаційного іспиту.

Підставами для скасування вказаного рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області стало таке:

- встановлення порушення вимог нормативних актів, які регламентують порядок прийняття заяви про допуск до складення кваліфікаційного іспиту, відсутність кваліфікаційної справи, яка б відповідала вимогам нормативно-правових актів.

- встановлення, що документами, які наявні в матеріалах кваліфікаційної справи, не підтверджено факту передання ОСОБА_1 частини житлового будинку, жилою площею 9 кв.м, яка складається з однієї кімнати, за адресою: АДРЕСА_2 - для проживання.

2) №V-014/2021 (Т.1, арк. 248-256), відповідно до якого скаргу Голови робочої групи, заступника Голови Ради адвокатів України ОСОБА_3 задоволено та скасовано рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 06 вересня 2019 року в частині допуску ОСОБА_1 до складення кваліфікаційного іспиту.

Підставами для скасування вказаного рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області стало таке:

- встановлення порушення порядку складення та методики оцінювання результатів кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 .

В свою чергу, відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року, яке набрало законної сили, у адміністративній справі № 640/23054/20 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області про визнання протиправними та скасування рішень про допуск ОСОБА_1 до складення кваліфікаційного іспиту та про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту, суд надав правову оцінку вказаним рішенням та дійшов висновку про правомірність їх прийняття, зазначивши, що стала практика ЄСПЛ свідчить про неприпустимість скасування рішень внаслідок такого явища як «правовий пуризм», тобто надмірного прагнення до переваги форми над змістом (Т.1, арк. 45-53).

Проте, зі змісту оскаржуваних рішень відповідача не вбачається, що останнім було прийнято до уваги встановлені судом у справі №640/23054/20 обставини.

Крім того, відповідно до змісту оскаржуваних рішень відповідача, останній посилається у тому числі на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №826/9606/17 щодо неприпустимості суміщення перебування на посаді прокурора з адвокатською діяльністю.

Незгода позивача з вказаними вище рішеннями відповідача стала підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Так, статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

За змістом статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно з частиною 8 статті 50 названого Закону рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Основним правовим питанням, яке підлягає вирішенню в першу чергу в межах даної адміністративної справи, є можливість (наявність відповідного права) оскарження рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури третьою особою, зокрема, заступником голови Ради адвокатів України та, як наслідок, наявність повноважень у відповідача для розгляду відповідної скарги та прийняття відповідного рішення.

Так, частиною 1 статті 6 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до змісту статті 8 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" особа, яка виявила бажання стати адвокатом та відповідає вимогам частин першої та другої статті 6 цього Закону, має право звернутися до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту. За результатами розгляду заяви та доданих до неї документів кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури приймає рішення про: 1) допуск особи до кваліфікаційного іспиту; 2) відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту. Особі, яка звернулася із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту, повідомляється про прийняте рішення письмово протягом трьох днів з дня його прийняття. У разі прийняття рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту в рішенні кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в обов`язковому порядку зазначаються причини такої відмови. Рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту може бути оскаржено до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Наведене в сукупності свідчить про те, що вказана стадія набуття права на заняття адвокатською діяльністю передбачає оскарження виключно рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту, що є логічним, оскільки лише вказане рішення може мати негативні наслідки для особи, Закон не надає можливість оскарження рішення про допуск особи до кваліфікаційного іспиту, оскільки будь-якого негативного впливу на права особи воно не має, рішення про допуск до кваліфікаційного іспиту чи відмову у ньому стосується виключно тієї особи, яка виявила бажання стати адвокатом та відповідає вимогам частин першої та другої статті 6 цього Закону, суб`єктом оскарження рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту може бути виключно та особа, відносно якої воно прийнято, будь-які інші суб`єкти (треті особи), яких не стосується вказане рішення, не наділені відповідним правом на його оскарження.

Таким чином, вказаний аналіз свідчить про те, що рішення про допуск особи до кваліфікаційного іспиту не підлягає оскарженню, в той час як рішення про відмову в допуску особи до кваліфікаційного іспиту може бути оскаржено тільки особою, відносно якої воно прийнято.

Отже, з огляду на те, що рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 06 вересня 2019 року про допуск позивача до складання кваліфікаційного іспиту не підлягає оскарженню, в той же час скаржник - заступник голови Ради адвокатів України є особою, якої вказане рішення не стосується та стосуватися не може, суд вважає, що останній не є та не може бути суб`єктом оскарження названого рішення, а відтак у відповідача не виникає повноважень на розгляд скарги та, відповідно, прийняття будь-якого рішення за наслідками її розгляду, окрім як відхилення скарги.

Те саме стосується і рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 12 вересня 2019 року №65 про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу позивачу свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту, з огляду на таке.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" кваліфікаційний іспит є атестуванням особи, яка виявила бажання стати адвокатом. Кваліфікаційний іспит полягає у виявленні теоретичних знань у галузі права, історії адвокатури, адвокатської етики особи, яка виявила бажання стати адвокатом, а також у виявленні рівня її практичних навичок та умінь у застосуванні закону. Особі, яка склала кваліфікаційний іспит, протягом десяти днів з дня складення кваліфікаційного іспиту кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури безоплатно видає свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту. Свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту дійсне протягом трьох років з дня складення іспиту. Особа, яка не склала кваліфікаційний іспит, може бути допущена до складення такого іспиту повторно не раніше ніж через шість місяців. Особа, яка не склала кваліфікаційний іспит повторно, може бути допущена до наступного кваліфікаційного іспиту не раніше ніж через один рік. Особа, яка не склала кваліфікаційний іспит, може протягом тридцяти днів з дня отримання рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури оскаржити його до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду, які можуть залишити оскаржуване рішення без змін, або зобов`язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури провести повторний кваліфікаційний іспит у найближчий час проведення таких іспитів.

Відповідно до змісту статті 10 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» стажування полягає в перевірці готовності особи, яка отримала свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту, самостійно здійснювати адвокатську діяльність. Стажування здійснюється протягом шести місяців під керівництвом адвоката за направленням ради адвокатів регіону. За результатами стажування керівник стажування складає звіт про оцінку стажування та направляє його раді адвокатів регіону. Результати стажування оцінюються радою адвокатів регіону протягом тридцяти днів з дня отримання звіту. За оцінкою результатів стажування рада адвокатів регіону приймає рішення про: 1) видачу особі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 2) продовження стажування на строк від одного до трьох місяців. Рішення ради адвокатів регіону про продовження стажування може бути оскаржено стажистом адвоката або керівником стажування протягом тридцяти днів з дня його отримання до Ради адвокатів України або до суду, які можуть залишити оскаржуване рішення без змін, або зобов`язати раду адвокатів регіону видати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з частинами 1 статей 11 та 12 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" особа, стосовно якої радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України та такій особі радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Наведене свідчить про те, що вказана стадія набуття права на заняття адвокатською діяльністю передбачає оскарження лише рішення про не складення кваліфікаційного іспиту та рішення ради адвокатів регіону про продовження стажування, суб`єктами оскарження рішення про не складення кваліфікаційного іспиту є виключно особа, яка його не склала, а рішення ради адвокатів регіону про продовження стажування - стажист адвоката або керівник стажування, що є логічним, оскільки такі рішення стосуються лише вказаних осіб та можуть мати негативні наслідки для них (зокрема, повторно до складення такого іспиту особа може бути допущена не раніше ніж через шість місяців).

Тобто, Закон не передбачає можливість оскарження рішення про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту, оскільки будь-якого негативного впливу на права зазначених осіб вони не мають.

Таким чином, рішення про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту не підлягають оскарженню.

За таких умов, рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 12 вересня 2019 року №65 про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу позивачу свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту не підлягає оскарженню, в той же час скаржник - заступник голови Ради адвокатів України є особою, якої вказане рішення не стосується та стосуватися не може, у зв`язку з чим суд вважає, що останній не є та не може бути суб`єктом оскарження названого рішення, а відтак у відповідача не виникає повноважень на розгляд скарги та, відповідно, прийняття будь-якого рішення за наслідками її розгляду, окрім як відхилення скарги.

Крім того, суд ще раз наголошує, що правова оцінка рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області до прийняття оскаржуваних рішень (28 травня 2021 року) вже була надана судом у рішенні від 23 листопада 2020 року, яке не було оскаржено ані сторонами справи, ані будь-якими третіми особами, відповідно, станом на 28 травня 2021 року набуло законної сили, а тому, в силу положень частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені цим рішенням суду не підлягали доказуванню та наданню їм додаткової правової оцінки.

Більш того, слід також наголосити, що посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №826/9606/17 щодо неприпустимості суміщення перебування на посаді прокурора з адвокатською діяльністю та зазначаючи, що Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокату Луганської області у вересні 2019 року не врахувала таких правових висновків, суд зазначає, що остання в принципі не мала такої можливості 06 та 12 вересня 2019 року врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду зроблені 14 квітня 2021 року, оскільки рішення комісією були прийняті значно раніше, ніж зроблені висновки Великою Палатою Верховного Суду.

Слід також наголосити, що станом на вересень 2019 року були відсутні будь-які перешкоди у складенні кваліфікаційних іспитів діючими прокурорами та отриманні останніми свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю.

Тому, незважаючи на те, що висновки Великої Палати Верховного Суду у розумінні вимог чинного законодавства підлягають обов`язковому застосуванню, вони, на переконання суду, можуть поширюватись виключно на правовідносини, що виникли після прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови, та не можуть бути поширені на правовідносини, що виникли за півтора роки до такої правової позиції суду.

Також, суд наголошу, що питання щодо допуску до професії адвоката неодноразово були предметом розгляду ЄСПЛ.

Зокрема у пунктах 33-35 рішення цього міжнародного судового органу від 28 травня 2009 року у справі "Бігаєва проти Греції" (Bigaeva v. Greece), заява №26713/05, ЄСПЛ, визнаючи порушення вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в аспекті права на професію адвоката вказав, що в цьому випадку проблема полягає у тому факті, що Колегія адвокатів держави-відповідача спочатку надала дозвіл заявниці пройти передбачене законом стажування, проте в решті-решт не дозволила їй брати участь у відповідних екзаменаційних процедурах для отримання свідоцтва адвоката. ЄСПЛ зазначає, що така відмова Колегії адвокатів здійснена на останній стадії процесу, пов`язаного з зарахуванням заявниці в реєстр адвокатів Колегією адвокатів на стадії, коли вперше виникло питання про громадянство заявниці в контексті перешкоди для участі у екзаменах, організованих колегією. Тому такий крок Колегії адвокатів неочікувано поставив під сумнів професійну ситуацію заявниці після того, як сама ж Колегія адвокатів надала дозвіл на те, що заявниця вісімнадцять місяців свого професійного життя присвятила виконанню умов про передбачене Колегією адвокатів стажування. З урахуванням природи та підстав такого стажування, так як вони встановлені в законодавстві держави-відповідача, заявниця не змогла б пройти стажування, якби Колегія адвокатів відповіла б відмовою на її заяву про стажування (пункт 33 рішення).

У пункті 34 вказаного рішення ЄСПЛ зазначено, що держава-відповідач надала докази того, що заявниця допущена до процедур, пов`язаних з отриманням свідоцтва адвоката через недбалість. ЄСПЛ вважає, що навіть якщо припустити, що спершу заявниця допущена до стажування внаслідок помилки зі сторони Колегії адвокатів, і що, відповідно, мова не йшла про мовчазну згоду щодо її права на участь в екзаменах після стажування всупереч її громадянства, однієї цієї складової було б недостатньо, щоб посягати на професійне життя заявниці. Дійсно, питання про те, чи був мотив недопущення заявниці до її участі в екзаменах, а саме її громадянство, достатньо обґрунтованим не є першочерговим у цій справі. Суттєвим є той факт, що влада надала дозвіл заявниці пройти передбачене стажування, хоч було зрозуміло, що по закінченню стажування вона не отримає право брати участь в екзаменах в адвокатуру.

З огляду на наведене, у пункті 35 рішення у справі "Бігаєва проти Греції" ЄСПЛ вказав, що в діях компетентних органів держави-відповідача не було достатньої послідовності та поваги до особи та професійного життя заявниці і що держава-відповідач за таких умов порушила право заявниці на повагу до її приватного життя за змістом статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи прецедентну практику ЄСПЛ у вказаній справі, слід зазначити, що у спірних правовідносинах рішення відповідача мають вплив на приватне життя позивача в аспекті доступу до професії.

Таким чином, суд вважає, що позивач у відповідності до вимог та процедури, визначеної Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" набув право на зайняття адвокатською діяльністю, отримавши відповідне свідоцтво, має гарантоване вказаним Законом право на здійснення такої діяльності.

В цьому контексті також варто зазначити з приводу поновлення заступнику голови Ради адвокатів України строку звернення зі скаргою на зазначені рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області таке.

Так, правила регулювання строків для подання скарг, безумовно, мають на меті забезпечення належного здійснення їх розгляду і дотримання принципу юридичної визначеності при цьому, на необхідності дотримання якого постійно наголошує Європейський суд з прав людини. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Зважаючи на те, що відповідач допустив реалізацію не передбаченого законодавством права на оскарження рішення про допуск особи до кваліфікаційного іспиту, затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та видачу свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту, суб`єктом, який не наділений правом на їх оскарження, тобто третьою особою, якої такі рішення не стосуються, поновивши строк на їх оскарження, відповідач допустив порушення принципу юридичної визначеності, оскільки відсутність умови належного здійснення їх розгляду і дотримання вказаного принципу приводила б до постійного збереження стану невизначеності у цих відносинах через можливість оскарження невизначеним колом осіб таких рішень внаслідок поновлення строків звернення на їх оскарження.

Враховуючи встановлені судом порушення відповідачем під час прийняття скарг заступника голови Ради адвокатів України на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області, а також з урахуванням того, що рішенням комісії судом вже надавалась правова оцінка та суд дійшов висновку про їх правомірність, та, як наслідок, безпідставне та необґрунтоване прийняття оскаржуваних рішень, що є самостійною та достатньою підставою для визнання їх протиправними та скасування, суд не вважає за доцільне досліджувати оскаржувані рішення по суті

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 1816,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №V-013/2021 від 28 травня 2021 року про скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області від 06 вересня 2019 року про допуск ОСОБА_1 до складання кваліфікаційного іспиту.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №V-014/2021 від 28 травня 2021 року про скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Луганської області №65 від 12 вересня 2019 року про затвердження результатів кваліфікаційного іспиту та про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України (04070, місто Київ, вулиця Борисоглібська, будинок 3, поверх 5, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник