Справа № 200/5535/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2021 року справа №200/5535/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 р. (повний текст рішення складено та підписано 23 липня 2021 у м. Слов`янськ) у справі № 200/5535/21 (головуючий І інстанції суддя Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , у травні 2021 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період його військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України; зобов`язати виплатити йому в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з травня 2015 по вересень 2016 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008, зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з травня 2015 по вересень 2016 в сумі 38 638, 37 грн. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 (а.с. 1-2).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі № 200/5535/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період військової служби за контрактом ОСОБА_1 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з травня 2015 року по листопад 2015 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) квітня 2015 року, з грудня 2015 року по вересень 2016 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січня 2008 року в загальній сумі 23911 (Двадцять три тисячі дев`ятсот одинадцять) грн. 79 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с. 51-56).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позивних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що нарахування індексації грошового забезпечення та визначення базового місяця належить виключно до дискреційних повноважень військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Посилається на постанову Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржено.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є громадянином України, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 21.08.2017 року Головним управлінням Національної гвардії України (а.с. 8).

Також позивач є особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни, підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 30.12.2020 року Управлінням соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 7).

За витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України від 15.08.2019 № 163 позивача виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років для призначення пенсії становить на 15 серпня 2019 року 09 років 11 місяців 08 днів (а.с. 6).

З копії Особистої картки на грошове забезпечення (особистий номер Г-010274, грошовий атестат № 17), виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається, що в період з травня 2015 року по вересень 2016 року індексацію позивачу виплачено в вересні 2015 року - 131,54 грн., в червні 2016 року 59,45 грн., в серпні 2016 59,45 грн. та вересні 2016 101,50 грн. (а.с. 3-4).

Не погоджуючись із невиплатою індексації у повному розмірі, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон № 2011-XII) занотовано: держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади відповідно до ст. 3 Закону № 1282, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно зі ст. 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (у редакції до 01.01.2016 - 101 відсоток).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Приписи ст. 5 Закону № 1282-ХІІ встановлюють: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

За визначенням ст. 6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

За унормуванням пункту 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку № 1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

З викладеного вище виходить, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Механізм нарахування індексації визначений положеннями Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Посилання відповідача на відсутність коштів для виплати індексації судом не береться до уваги, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Суд також не погоджується з доводами апелянта - відповідача, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах наявних фінансових ресурсів бюджетів, як на підтвердження правомірності своєї бездіяльності щодо не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, оскільки невиплата індексації є обмеженням його права на оплату праці та не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.

В цій частині судом враховані правові висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду, зокрема від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17, від 19 липня 2019 року в справі № 240/4911/18, від 07 серпня 2019 року в справі № 825/694/17, від 20 листопада 2019 у справі № 620/1892/19,від 05 лютого 2020 року в справі № 825/565/17, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини у справі Кечко проти України з цього приводу зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Суд звертає увагу також на правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у п. 23 справи Сук проти України від 10.03.2011 року, заява № 10972/05, де зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Враховуючи викладене вище суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення в період з травня 2015 по вересень 2016 року свідчить про порушення відповідачем вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 № 1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Стосовно визначення базового місяця суд зауважує наступне

Щодо застосування січня 2008 року в якості базового місяця для визначення індексу споживчих цін при розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з травня 2015 по вересень 2016 року суд виходить з такого.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року № 1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток). Вказана постанова набрала чинності 01.01.2008 року.

В п. 10-1 Порядку № 1078, у редакції, чинній до 15.12.2015, окреслено: обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

Згодом, Порядок № 1078 доповнено пунктом 10-2 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 526 від 13.06.2012, яка діє в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015.

Пункт 10-2 Порядку № 1078 (в редакції від 15.12.2015) встановлює, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Тож, з 15.12.2015 положення пункту 10-2 Порядку № 1078 застосовуються до новоприйнятих працівників.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що з 15.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а з моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Проте, з травня 2015 року по листопад 2015 року застосуванню в спірних правовідносин підлягає попередня редакція Порядку № 1078 (до 15.12.2015 року), тобто обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі - постанова № 1294), яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018, встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені, зокрема, Додатками № 1-7 до Постанови № 1294.

01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), якою було затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з 01.12.2015 по 28.02.2018 відповідач повинен встановити базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача січень 2008 року, а з 01.05.2015 року по 30.11.2015 року квітень 2015 року.

Перевіривши правильність розрахунків позивача про застосування базового місяця індексації січня 2008 року, суд приймає їх за період з грудня 2015 року по вересень 2016 року, проте індексація грошового забезпечення за період з травня по листопад 2015 року включно здійснюється із застосуванням базового місяця квітень 2015 року та підлягає обчисленню наступним чином:

- в травні 2015: сума грошового забезпечення 3472,86 грн., коефіцієнт індексації "-", прожитковий мінімум 1218,00 грн., сума індексації 0,00 грн.;

- в червні 2015: сума грошового забезпечення 5715,64 грн., коефіцієнт індексації "-", прожитковий мінімум 1218,00 грн., сума індексації 0,00 грн.;

- в липні 2015: сума грошового забезпечення 15677,00 грн., коефіцієнт індексації 2,2, прожитковий мінімум 1218,00 грн., сума індексації 26,80 грн.;

- в серпні 2015: сума грошового забезпечення 12560,01 грн., коефіцієнт індексації 2,2, прожитковий мінімум 1218,00 грн., сума індексації 26,80 грн.;

- в вересні 2015: сума грошового забезпечення 14201,57 грн., коефіцієнт індексації 2,2, прожитковий мінімум 1378,00 грн., сума індексації 30,32 грн.;

- в жовтні 2015: сума грошового забезпечення 25357,12 грн., коефіцієнт індексації 2,2, прожитковий мінімум 1378,00 грн., сума індексації 30,32 грн.;

- в листопаді 2015: сума грошового забезпечення 19836,00 грн., коефіцієнт індексації 2,2, прожитковий мінімум 1378,00 грн., сума індексації 30,32 грн.

Загальна сума індексації за період з травня 2015 року по листопад 2015 року включно склала 144,56 грн., з грудня 2015 року по вересень 2016 року включно 24119,17 грн.).

Крім того, позивачем не враховано, що відповідач виплатив йому частково індексацію грошового забезпечення в вересні 2015 року - 131,54 грн., в червні 2016 року 59,45 грн., в серпні 2016 59,45 грн. та вересні 2016 101,50 грн., на загальну суму 351,94 грн.

Враховуючи викладене, загальна сума індексації, яка підлягає виплаті позивачу за спірний період, становить 23911,79 грн. (24119,17 грн. + 144,56 грн. - 351,94 грн.).

Щодо доводів апелянта відносно того, що нарахування індексації грошового забезпечення та визначення базового місяця належить виключно до дискреційних повноважень відповідача суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто, дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У постанові від 26.06.2018 у справі № 809/1231/16 Верховний Суд зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Враховуючи те, що виплата індексації грошового забезпечення є обов`язком відповідача, встановленим Законом № 1282-ХІІ, а порядок визначення місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) чітко регламентований Порядком № 1078, то такі дії відповідача не можуть бути вчинені на власний розсуд та віднесені до дискреційних повноважень.

Посилання апелянту на постанову Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19 судом до уваги не приймається, оскільки обставини у справах не є тотожними.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з травня 2015 року по листопад 2015 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) квітня 2015 року, з грудня 2015 року по вересень 2016 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січня 2008 року в загальній сумі 23911,79 грн., про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

І відповідачем не доведено, що у спірних відносинах він діяв правомірно.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 р. у справі № 200/5535/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2021 року.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць