Справа № 600/3786/21-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/3786/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області, про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №705 від 08.04.2021 року;

- стягнути на користь позивача судові витрати, які складаються зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що посадовими особами відповідача проведено фактичну перевірку АЗС, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , де останній здійснює господарську діяльність. За результатами перевірки складено акт перевірки та винесено оскаржуване податкове повідомлення - рішення, яке позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Звертав увагу суду на те, що відповідач приймаючи наказ № 126-п, про проведення перевірки позивача, порушив вимоги податкового законодавства, зокрема не включив до розпорядчої частини зазначеного наказу одне із питань, яке було предметом фактичної перевірки зокрема, щодо дотримання вимог Податкового кодексу України в частині здійснення саме господарської перевірки. Відтак вважає, що рішення відповідача про призначення фактичної перевірки господарської діяльності позивача, зумовило протиправність рішення, прийнятого за результатами проведеної на АЗС перевірки.

Звертаючись до суду також наводив аргументи з приводу того, що контролюючий орган в акті перевірки не зазначив, які норми податкового законодавства порушено позивачем наявністю такого обладнання на належній йому АЗС, та чи має місце порушення позивачем положень Податкового кодексу України щодо строків встановлення даного обладнання.

Також зазначив, що в спірному податковому повідомленні - рішенні відповідач зазначив про встановлення "порушення п.п. 230.1.2 п.230,1. ст.230 ПКУ", що не відповідає запису у п.3.1 Акту перевірки, у якому зазначено про порушення "ст.230.1 " Податкового кодексу України.

Окрім того зазначив, що про допущення порушень будь-яких інших норм податкового законодавства, зокрема якими визначено строки встановлення на акцизних складах такого

обладнання, чи про порушення порядку їх реєстрації в Єдиному державному реєстрі, ні в Акті фактичної перевірки, ні у податковому повідомленні рішенні не зазначено.

Також звертав увагу на те, що актом фактичної перевірки, який став підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не встановлено, чи здійснювалась позивачем діяльність з реалізації пального у період з 01.04.2020 року до 22.07.2020 року, коли АЗС не було обладнано рівнемірами-лічильниками.

Таким чином вважає, що відсутність запису в акті фактичної перевірки про такий факт, не давало відповідачу підстав для посилання у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні на порушення п.п.230.1.2, абзацом 8-им якого забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів та рівнемірів-лічильників.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що до початку проведення фактичної перевірки відповідно п.81.1 ст.81 ПКУ працівниками ГУ ДПС у Чернівецькій області пред`явлено позивачеві службові посвідчення, направлення, та вручено копію наказу. Відтак, вважає необґрунтованими твердження позивача щодо порушень з боку посадових осіб відповідача, оскільки останніх допущено до проведення фактичної перевірки без будь-яких зауважень.

Крім того, звертав увагу суду на те, що перевіркою встановлено, що позивачем своєчасно не обладнано та не зареєстровано 4 рівнеміри - лічильники та 2 витратоміри - лічильники до 01.01.2020 року, що свідчить про порушення позивачем п.п. 230.1.2. п. 230.1.2 ст. 230 Податкового кодексу України, що і є підставою для застосування штрафної санкції передбаченої п. 128-1.1 ст. 128-1 Податкового кодексу України.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду прийнято до свого провадження справу, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на аргументи викладенні в позовній заяві, подавши при цьому заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

2. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення адміністративного позову з підстав наведених у відзиві. Подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

3. Враховуючи приписи статті 194 КАС України, та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження без їх участі, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. На підставі наказу Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області №126-п від 10.02.2021 року проведена фактична перевірка суб`єкта господарювання: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - автозаправочна станція (АЗС) за адресою АДРЕСА_1 з 10.02.2021 року тривалістю 10 діб, з питань дотримання вимог Податкового кодексу України в частині здійснення господарської діяльності та інших нормативних актів з питань оподаткування. (а.с.15)

2. За результатами перевірки посадовими особами ГУ ДПС в Чернівецькій області 19.02.2021 року складено акт (довідку) про результати фактичної перевірки в якому зафіксовано порушення, ст.230.1 Податкового кодексу України.

Зокрема, відповідно до висновків акту встановлено, що автозаправочна станція (АЗС), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 має зареєстрований акцизний склад, на якому розташовані чотири резервуари, а саме три резервуари РЦГ - 25 (уніфікований номер резервуарів 1/1010815, 2/1010815, 3/1010815), та один резервуар РЦГ -18 (уніфікований номер 4/1010815). Відпуск палива здійснюється через 2 паливо - роздавальні колонки "Globai Star C 33-33" серійний номер 3-155028-002АВ, які введенні в експлуатацію 30.08.2017 року.

3. Також судом дослідженні документи, зокрема: акт № 2134 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 22 липня 2020 року між виконавцем ПФ "Преф-сервіс" та замовником ФОП ОСОБА_1 згідно якого було здійснено монтаж, підключення, налаштування та ведення в експлуатацію 4 рівнемірів - лічильників модель "ОРW" серійні номера , ,, .

4. 22.02.2021 року посадовими особами відповідача складено акт № 37/2-13-13-07-05/ НОМЕР_1 , про відмову від підписання та отримання другого примірника акту фактичної перевірки.

5. Не погодившись з висновками перевірки позивач звернувся із запереченням від 26.03.2021 року до ГУ ДПС в Чернівецькій області на акт фактичної перевірки.

6. ГУ ДПС у Чернівецькій області за результатами розгляду акта фактичної перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.04.2021 № 705 про застосування штрафної санкції в сумі 120 000 грн. (а.с. 19)

7. Відповідно до рішення Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 07.07.2021 року №15322/6/99-00-06-03-01-06 податкове повідомлення - рішення ГУ ДПС у Чернівецькій області від 08.04.2021 року № 705 залишено без змін. (а.с. 22-25)

8. Також судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 30.06.2020 року подав до ГУ ДПС у Чернівецькій області довідку "Про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри" за номером (підтвердженням прийняття довідки є квитанція № 2 від 30.06.2020 року, реєстраційний номер документа ) про реєстрацію чотирьох рівнемірів - лічильників та двох витратомірів - лічильників. (а.с.82, 83-87)

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

2. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

3. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 р. №2755 -VI. (далі - ПК України)

4. Звертаючись до суду позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що посадовими особами контролюючого органу проведена фактична перевірка за місцем здійснення його господарської діяльності. Вважає, що рішення відповідача про призначення фактичної перевірки (наказ про призначення перевірки) винесений з порушенням норм податкового законодавства, що як наслідок зумовило протиправність спірного податкового - повідомлення рішення.

Надаючи правову оцінку аргументам позивача, суд зазначає наступне.

Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок визначений ст. 80 ПК України.

У п. 80.1 ст. 80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема в разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №810/1394/16, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок визначені ст. 81 ПК України.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

В ході розгляду справи судом встановлено, що посадовими особами відповідача на підставі наказу №126-п від 10.02.2021 року проведена фактична перевірка позивача, за результатами якої складено акт та винесено спірне податкове повідомлення рішення.

При цьому, судом встановлено, що позивач був присутній під час проведення перевірки та надав первинні документи стосовно перевірки, що підтверджується матеріалами справи, та власне і не заперечувалось останнім в ході розгляду справи. Тобто, контролюючий орган був допущений позивачем до проведення фактичної перевірки його господарської діяльності.

Таким чином суд зазначає, що в разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням.

Також суд звертає увагу на те, що підставами для скасування рішень прийнятих за результатами проведеної перевірки, є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у справі від 8 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 (провадження № 11-109апп21), що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, суд застосовує до спірних правовідносин.

Отже, перед початком фактичної перевірки працівниками контролюючого органу ознайомлено позивача зі службовими посвідченнями, наказом та направленням на перевірку, надано їх копії, що підтверджується матеріалами справи.

Зауважень щодо оформлення вказаних документів до працівників податкового органу не надходило, що й стало підставою для початку проведення фактичної перевірки.

За результатом перевірки складений акт, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог ст.230.1 Податкового кодексу України.

З огляду на наведене, суд відхиляє аргументи позивача, щодо протиправності рішення про призначення фактичної перевірки, яке зумовило протиправність оскаржуваного повідомлення - рішення.

5. Щодо правомірності спірного податкового повідомлення рішення, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, за результатами перевірки позивача податковим органом складено акт (довідку) про результати фактичної перевірки, в якому зафіксовано наступні порушення, зокрема: акцизний склад своєчасно не обладнано та не зареєстровано пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі в кількості чотирьох рівнемірів-лічильників та двома витратомірами - лічильниками, чим порушено пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.6. п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що акцизний склад це спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, а також приміщення, розташовані на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), за винятком приміщень для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального розпорядником акцизного складу.

Згідно пп. 14.1.224 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що розпорядник акцизного складу це суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального (крім скрапленого газу природного, бензолу, метанолу), крім суб`єктів господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального.

Відповідно до п. 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України, розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 липня 2019 року; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20000 куб. метрів, - не пізніше 1 жовтня 2019 року; акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, - не пізніше 1 січня 2020 року.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач повинен був обладнати та зареєструвати 4 рівнеміри - лічильники та 2 витратоміри - лічильники до 01.01.2020 року.

У відповідності до п. 230.1 статті 230 ПК України акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

Підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПКУ встановлено, що акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу, інших газів, бутану, ізобутану за зазначеними в цьому підпункті кодами УКТЗЕД - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

Відповідно до вимог ст. 230 ПК України, постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 891 затверджено Порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку (далі - Порядок № 891).

Пунктом 2 Порядку № 891 визначено, що у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні: витратомір-лічильник (далі - витратомір) - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки, призначений для безперервного вимірювання, запам`ятовування та відображення у фактичних умовах вимірювання кількості пального, що проходить через вимірювальний перетворювач у закритих, повністю заповнених трубопроводах;

рівнемір - лічильник рівня пального у резервуарі (далі - рівнемір) - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки, призначений для вимірювання рівня пального, за яким обчислюється об`єм пального, що перебуває у резервуарі, за градуювальною таблицею резервуара;

резервуар - законодавчо регульований засіб вимірювальної техніки у вигляді стаціонарної споруди або ємності, який призначений для здійснення операцій з обігу пального та його зберігання та для якого встановлена залежність його місткості від абсолютної висоти рівня пального в резервуарі, що оформлено у вигляді градуювальної таблиці.

обіг пального - будь-які операції, що передбачають: фізичне отримання розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з виробництва, придбання, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції); фізичний відпуск (відвантаження) розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне (операції з реалізації, комісії, доручення, відповідального зберігання та інші операції).

Системний аналіз наведено вище дає підстави дійти висновку, що при визначенні загальної місткості розташованих на акцизному складі резервуарів беруться до уваги стаціонарні споруди або ємності, які призначені для здійснення операцій, що передбачають фізичне отримання розпорядником акцизного складу пального чи/або фізичний відпуск (відвантаження) розпорядником акцизного складу пального з переходом права власності чи без переходу права власності на пальне та його зберігання, при цьому акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Крім того, суд зазнає, що застосування штрафних санкцій визначене пунктом 128-1.1 ст. 128-1 Податковим Кодексом України, зокрема передбачено, що не обладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також не обладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту етилового, розташованого на акцизному складі, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 20000 гривень за кожний необладнаний резервуар та/або незареєстрований рівнемір-лічильник, а також за кожне необладнане місце відпуску пального наливом з акцизного складу або за кожне місце отримання та відпуску спирту етилового, та/або незареєстрований витратомір-лічильник/витратомір-лічильник спирту етилового.

Пунктом 18 підрозділу 5 "Особливості справляння акцизного податку та екологічного податку" розділу розділ XX ПК України: … 18. Норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються:

з 1 липня 2019 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 20 000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу);

з 1 жовтня 2019 року - до розпорядника акцизного складу, на акцизному складі якого розташовано резервуари, загальна місткість яких перевищує 1000 куб. метрів, але не перевищує 20 000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу);

з 1 квітня 2020 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу);

з 1 липня 2020 року - до розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу (незалежно від загальної місткості резервуарів, розташованих на акцизному складі такого розпорядника), а також до вітчизняних підприємств, на яких здійснюється діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову продукцію (пальне).

Пунктом 15 Порядку № 891 визначено, що реєстрацією у Реєстрі розпорядників акцизних складів, акцизних складів, резервуарів, прийнятих в експлуатацію, витратомірів та рівнемірів у розрізі акцизних складів є прийняття надісланих розпорядником акцизного складу електронних документів для наповнення Реєстру, що містять інформацію, зазначену в підпунктах 1-4 і 6 пункту 5 цього Порядку.

Для розпорядників акцизних складів, на яких провадиться діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову підакцизну продукцію (пальне), реєстрацією є прийняття надісланих розпорядником акцизного складу електронних документів для наповнення Реєстру, що містять інформацію, зазначену в підпунктах 1-4 і 6 пункту 5 цього Порядку. Зазначена в підпунктах 3-4 пункту 5 цього Порядку інформація щодо встановлених витратомірів наводиться розпорядниками з 1 січня 2020 року.

Наказом Міністерства фінансів України від 27.11.2018 року № 944 затверджено форму Довідки про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри на підставі якої здійснюється реєстрація резервуварів, витратомірів - лічильників та рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі в Реєстрі.

Відтак, дата реєстрації довідки є датою реєстрацію резервуарів, витратомірів - лічильників та рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі в реєстрі.

Суд повторно зазначає, що згідно пункту 18 підрозділу розділу ХХ "Перехідних положень" ПК України норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються:

з 1 квітня 2020 року - до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів (крім розпорядника акцизного складу, який до 1 липня 2019 року не підпадав під визначення платника податку відповідно до пункту 212.1 статті 212 цього Кодексу).

Судом встановлено в ході розгляду справи та підтверджується матеріалами справи те, що згідно квитанції № 2 позивач 30.06.2020 року подав до контролюючого органу довідку про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри.

Проаналізувавши наведене вище в контексті встановлених обставин справи, суд зазначає, що державна реєстрація витратомірів - лічильників здійснена з порушення строків, а саме 30.06.2020 року, натомість податковим законодавством визначений такий обов`язок реєстрації в строк до 01.01.2020 року.

Суд наголошує на тому, що довідка про розпорядника акцизного складу пального, акцизні склади пального, розташовані на них резервуари пального, витратоміри та рівнеміри подається з метою реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів - лічильників та рівнемірів рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі розташованих на акцизних складах резервуарів, введених в експлуатацію, витратомірів - лічильників та рівнемірів - лічильників.

Отже, реєстрація як встановлено з матеріалів справи, та і власне не заперечувалось представником позивача в судовому засідання - відбулась 30.06.2020 року, тобто з порушенням вимог податкового законодавства. Що по своїй суті свідчить про здійснення господарської діяльності з порушенням Закону, тобто без реєстрації витратомірів -лічильників. Відтак, податковим органом правомірно до позивача застосовано штрафні санкції.

Суд наголошує на те, що таку правову позицію також наведено в рішенні Сьомого апеляційного адміністративного суду № 600/2462/20-а від 07.06.2021 року.

6. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України).

7. Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

8. В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Крім цього, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, заява N 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем - суд дійшов висновку, що обґрунтування на які посилається позивач, не дають суду підстав для висновків, які б спростовували доводи відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області, про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП: НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя О.В. Боднарюк