Справа № 440/12853/21
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/12853/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради про:

- визнання протиправною відмови Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради щодо продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи відповідно до п. 2ч. 2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту",

- зобов`язання Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради відновити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи відповідно до п. 2ч. 2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з моменту відновлення статусу інваліда та зробити відповідний запис у посвідченні особи з інвалідністю внаслідок війни.

Позов обґрунтований доводами про те, що позивач має право на відновлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та поставлення відповідного запису у посвідченні, оскільки травми отримано позивачем під час проходження служби при виконання службових обов`язків в період його служби в поліції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази від відповідача.

29 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на відсутність підстав для встановлення поліцейським, у тому числі, позивачу, права на статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що в період із 17.08.2007 по 22.07.2014, з 15.04.2015 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 по 31.06.2019 - в Національній поліції України, що підтверджується матеріалами справи.

Актом від 09.11.2017 розслідування нещасного випадку, що стався 05.04.2017 з ОСОБА_1 , встановлено, що нещасний випадок стався у період проходження позивачем служби і пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 137/С від 18.06.2019 , позивачу встановлено діагноз і постанову військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва): Наслідки відкритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку (05.04.2017) відкритий багатоуламковий перелом кісток носу та носової перегородки з грубою деформацією зовнішнього носу, перелом медіанної та орбітальної стінок лівої гайморової пазухи, перелом ґратчастої кістки у вигляді двобічної рефлекторно-пірамідної недостатності, гіперпретензійно-лікворного синдрому, легкого вестибуло-атактиного синдрому, епвлептичного синдрому (пароксизмальна активність в лівій лобно-скроневій ділянці), церебрастенічного синдрому. Викривлення носової перетинки без порушення носового дихання, післятравматична гіпосмія - ТРАВМА, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Непридатний до служби в поліції.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0080708 від 08.10.2019, ОСОБА_1 з 19.09.2019 вперше встановлено другу групу інвалідності з огляду на отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ № 0023153 ОСОБА_1 з 08.10.2019 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 75%, травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради із заявою про встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

31.11.2019 Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради ОСОБА_1 видано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серія А № 003713.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 096486 від 17.11.2020, ОСОБА_1 з 01.11.2020 повторно встановлено другу групу інвалідності з огляду на отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

У грудні 2020 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради із заявою про продовження йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Листом від 04.12.2020 за вих. № 12-П-01-13/474-01-04/10 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами. Проінформовано, що Законом України "Про Національну поліцію" не передбачено застосування до осіб, які проходять службу в поліції, узагальнюючого поняття - особи начальницького і рядового складу, а Національна поліція як центральний орган виконавчої влади не належить до військових формувань.

Не погодившись з такою відповіддю відповідача, позивач звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, в якому просив: визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради щодо продовження йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради відновити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з моменту відновлення статусу інваліда та зробити відповідний запис у посвідченні особи з інвалідністю внаслідок війни.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №440/3970/21 відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі 440/3970/21 рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 р. по справі № 440/3971/21 - скасовано. Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради щодо продовження ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позову - відмовлено.

На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 у справі 440/3970/21, 26.08.2021 Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 01 грудня 2020 року з питання продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до витягу з протоколу від 26.08.2021 засідання тимчасової комісії з питання продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи ОСОБА_1 , відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", комісією вирішено відмовити ОСОБА_1 у продовженні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, оскільки його не віднесено до осіб рядового та начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України, визначених положеннями п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Не погодившись з відмовою Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради щодо продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи відповідно до п. 2ч. 2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 р. № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю, зокрема, з числа: осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Питання пов`язані з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України врегульовано Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 р. № 1346 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 р. за № 83/7404 (далі - Порядком № 1346).

Відповідно до п. 3.9 Порядку № 1346, Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби під час: припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод; охорони і забезпечення громадського порядку; несення постової чи патрульної служби; виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили; забезпечення безпеки дорожнього руху; участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій; виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення; проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору; проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах; використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу; провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий; прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами; прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Згідно із п. 3.10 Порядку № 1346, Комісія з розслідування також визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він стався в період проходження служби внаслідок: безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо); спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків; травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого); раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Нещасний випадок, що стався за обставин, не пов`язаних з виконанням службових обов`язків, зазначених у пунктах 3.9, 3.11 Порядку № 1346 комісія з розслідування має визнавати таким, що трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків.

Аналіз вищенаведених норм законодавства вказує, що право на отримання статусу інваліда війни згідно із п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ законодавець пов`язує з тим, що інвалідність працівника сталася в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних, зокрема, із виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні та наявністю передбачених Порядком обставин, що призвели до травмування чи захворювання.

Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 096486 від 17.11.2020, ОСОБА_1 з 01.11.2020 повторно встановлено другу групу інвалідності з огляду на отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Тобто, отримана позивачем травма, яка стала підставою для встановлення ОСОБА_1 інвалідності 2 групи, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до абз. 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи" (далі - Постанова № 1317), медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Згідно із п. 12 Постанови № 1317, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Пунктом 26 Постанови № 1317 передбачено, що особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є:

загальне захворювання;

інвалідність з дитинства;

нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);

професійне захворювання;

поранення, контузії, каліцтва, захворювання:

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час;

- одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;

- одержані в районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів, незалежно від часу їх виконання;

- одержані у неповнолітньому віці внаслідок воєнних дій громадянських і Другої світової воєн та в повоєнний період;

- пов`язані з участю у бойових діях та перебуванням на території інших держав;

- пов`язані з виконанням службових обов`язків, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

- одержані внаслідок політичних репресій;

- пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій;

- одержані під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 р. по 21 лютого 2014 р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (у Революції Гідності);

-поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержані під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення;

захворювання:

- отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

- пов`язані з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

Таким чином, якщо особа отримала інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання нею службових обов`язків, така особа належить до осіб з інвалідністю внаслідок війни та має право на отримання відповідного посвідчення.

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Порядок № 302).

Пунктом 2 Порядку № 302 передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Згідно із п. 7 Порядку № 302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно до п. 10 Порядку № 302, "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Аналіз вищенаведених норм вказує, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-ХІІ належать, зокрема, інваліди з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, причинний зв`язок яких пов`язаний з виконанням службових обов`язків встановлюється на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, передбачено, що особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

Причинами інвалідності є, зокрема: поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язані з виконанням службових обов`язків; пов`язані з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій; захворювання, отримані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях; одержані в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

З аналізу наведеної норми вбачається, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків.

Тобто, для встановлення наявності у позивача права на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за п.2 ч.2 ст. 7 Закону № 3551-XII необхідно з`ясувати наявність двох умов: 1) належність позивача до числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, 2) встановлення інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання службових обов`язків.

З наявних в матеріалах справи копій акту розслідування нещасного випадку, що стався 05.07.2017, за формою Н-5 від 09.11.2017, акту про нещасний випадок № 214/16/1 за формою Н-1 від 09.11.2017, вбачається, що нещасний випадок з позивачем стався при виконанні ним службових обов`язків.

На підставі вказаних документів, зокрема, Медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Полтавській області" видано позивачу свідоцтво про хворобу № 137/С від 18.06.2019, позивачу встановлено діагноз і постанову військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (поранення, травми, контузії, каліцтва): Наслідки відкритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку (05.04.2017) відкритий багатоуламковий перелом кісток носу та носової перегородки з грубою деформацією зовнішнього носу, перелом медіанної та орбітальної стінок лівої гайморової пазухи, перелом ґратчастої кістки у вигляді двобічної рефлекторно-пірамідної недостатності, гіперпретензійно-лікворного синдрому, легкого вестибуло-атактиного синдрому, епвлептичного синдрому (пароксизмальна активність в лівій лобно-скроневій ділянці), церебрастенічного синдрому. Викривлення носової перетинки без порушення носового дихання, післятравматична гіпосмія - ТРАВМА, ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Непридатний до служби в поліції

Згідно із довідкою до акту медико-соціальною експертною комісією серія серії АВ № 0080708 від 08.10.2019, ОСОБА_1 встановлено ІІ група інвалідності з 19.09.2019. Причина інвалідності: травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Таким чином, наведеними документами підтверджується факт встановлення позивачу інвалідності внаслідок захворювання, одержаного під час виконання ним службових обов`язків.

Так, щодо належності позивача до числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України, судом встановлено наступне.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 з 17.08.2007 по 22.07.2014, з 15.04.2015 по 06.11.2105 проходив службу в органах внутрішніх справ, а в період з 07.11.2015 по 31.06.2019 проходив службу в Національній поліції України на посаді заступника командира батальйону УПП у м. Полтаві ДПП, в спеціальному званні "старший лейтенант поліції", під час проходження якої 05.04.2017 отримав травму у вигляді черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, відкритий багатоуламковий перелом кісток носу та носової перегородки з грубою деформацією зовнішнього носу, перелом медіанної та орбітальної стінок лівої гайморової пазухи, перелом ґратчастої кістки.

Вказаний нещасний випадок із заступником командира батальйону УПП у м. Полтаві ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 стався при виконанні службових обов`язків, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку, що стався 05.07.2017, за формою Н-5 від 09.11.2017 та актом про нещасний випадок № 214/16/1 за формою Н-1 від 09.11.2017, свідоцтвом про хворобу № 137/С від 18.06.2019, відповідно до якого захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції, та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія серії АВ № 0080708 від 08.10.2019, якою ОСОБА_1 встановлено ІІ група інвалідності з 19.09.2019, причина інвалідності: травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Суд враховує, що 07.11.2015 набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015, який не містить законодавчої дефініції "особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", натомість, застосовує термін "поліцейський" для позначення осіб, що проходять службу в органах поліції.

Разом з цим, вищевказаний закон не містить норм, які б прирівнювали правовий статус осіб рядового та начальницького органу внутрішніх справ та поліцейських.

Отже, законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, а перехід зі служби в органах внутрішніх справ на службу в органах поліції не свідчить про автоматичне поширення правового статусу "особа рядового та начальницького органу внутрішніх справ" на поліцейських.

Таким чином, позивач не є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ України.

Разом з цим, суд зазначає, що встановлення медичною комісією групи інвалідності з формулюванням "травма пов`язана з виконанням службових обов`язків", не є безперечною підставою для надання позивачу статусу інваліда війни, оскільки такий статус може бути визначений тільки відповідно до вимог Закону.

Зважаючи на те, що позивач отримав травму, пов`язану з виконанням службових обов`язків, що настала під час проходження служби у Національній поліції України, а не під час проходження служби в органах внутрішніх справ, беручи до уваги те, що законодавством не передбачено застосування до осіб, які проходять службу у поліції, узагальнюючого поняття особи рядового і начальницького складу, суд погоджується з доводами відповідача про те, що відсутні підстави вважати, що позивач належить до складу осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ, а тому до нього не можуть бути застосовні положення п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551.

Отже, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що відповідно до частин першої та третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами (відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі) лише у разі задоволення позову (повністю або частково) сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Беручи до уваги наведене та зважаючи на те, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено, відсутні підстави для стягнення з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м.Полтаві ради (вул.І.Мазепи, буд.30, м. Полтава, Полтавська область, 36040) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити певні дії -відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва