Справа № 420/13675/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 54029, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Робоча, 1) про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 03 серпня 2021 року (надісланий поштою 29 липня 2021 року) надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 54029, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Робоча, 1), в який позивач просив зобов`язати відповідача вчинити дії, спрямовані на виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесених у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження № 54015944.

Ухвалою від 17 серпня 2021 року після усунення недоліків у позовній заяві, прийнято до розгляду та відкрито провадження за окремою категорією термінових справ в адміністративній справі, з урахуванням того, що позивачем отримано відмову відповідача 22 липня 2021 року, з позовом позивач звернувся 29 липня 2021 року, тобто у десятиденний строк, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України.

Також вказаною ухвалою зобов`язано відповідача надати суду належним чином засвідчену копію виконавчого провадження № 54015944 та зупинено провадження у справі до одержання копії витребуваних судом документів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 12.06.2017 року по 31.10.2017 року на примусовому виконанні у Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувала постанова № 779376, видана УПП в Миколаївській області 24.03.2017 року про стягнення з позивача на користь держави штрафу в сумі 510 грн. (виконавче провадження № 54015944). Одночасно з відкриттям виконавчого провадження, державним виконавцем внесені відомості до Єдиного реєстру боржника стосовно позивача як боржника у вказаному виконавчому провадженні.

Позивач зазначив, що 31.10.2017 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», але незважаючи на закінчення виконавчого провадження, відомості про позивача як боржника у виконавчому провадженні з Єдиного реєстру боржників виключені не були.

12.05.2021 року представник позивача звернувся до відповідача з відповідним адвокатським запитом, на який йому повідомлено про необхідність сплати 830 грн. (сума зазначена з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження) для вилучення запису з реєстру боржників.

Позивач зазначив, що така сума була сплачена на відповідний рахунок, але позивач не був виключений з реєстру боржників, тому представник позивача повторно звернувся з відповідним адвокатським запитом, на який була надана відповідь, що у державного виконавця відсутня технічна можливість та повноваження щодо виключення відомостей боржника безпосередньо з Єдиного реєстру боржника поза межами здійснення виконавчого провадження.

Також позивач зазначив, що він оскаржив бездіяльність державного виконавця до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), проте листом від 25.06.2021 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомило, що вказана підстава (повне виконання вимог виконавчого провадження після прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу) відсутня у переліку виключення боржника з Єдиного реєстру боржників.

Позивач не погоджується з такою відмовою відповідача, вважає її протиправною, оскільки ОСОБА_1 було сплачено борг по виконавчому провадженню в повному обсязі, тобто заборгованість за виконавчим документом відсутня, а тому виходячи з аналізу статей Закону України «Про виконавче провадження», обставини, передбачені ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» мають бути застосовані до позивача, оскільки виконавши вимоги виконавчого документа, позивач перестав бути боржником у розумінні Закону України «Про виконавче провадження» та відомості щодо позивача мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників.

До суду 23 вересня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачу згідно з 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», який не передбачений ч. 7 ст. 9 цього Закону, за умовами вказаної статті Закону не передбачено виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, а тому зазначені відомості залишилися в реєстрі.

На думку відповідача, той факт, що позивач дійсно сплатив майже через 3 роки після повернення виконавчого документу стягувачу на рахунок Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві кошти штрафу, виконавчого збору та витрати виконавчого провадження в загальній сумі 830 грн. не впливає на виключення відомостей останнього з Єдиного реєстру боржників, оскільки тільки з прийняттям рішення про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа на підставі пп. 1,3,11 ч.1 ст. 37 Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі ст. 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів можливо виключення з такого реєстру.

Крім того, відповідач звернув увагу, що він не є держателем або адміністратором Єдиного реєстру боржників та у державного виконавця відсутня можливість та повноваження виключення відомостей про боржника безпосередньо з Єдиного реєстру боржників поза межами виконавчого провадження.

Також до суду 23 вересня 2021 року від відповідача на виконання ухвали суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження з АСВП № 54015944, у зв`язку з чим розгляд справи призначено на 05 листопада 2021 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 05 листопада 2021 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій воно було зупинено.

Позивач на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно засобами електронної пошти, про що свідчить звіт від поштового сервера.

Відповідач на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 05 листопада 2021 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, матеріали виконавчого провадження, суд встановив таке.

Так, суд встановив на виконанні у старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)Запольського В.М. перебувало виконавче провадження № 54015944 по примусовому виконанню виконавчого документу: постанова № 779376, вданий 24.03.2017 року УПП у м. Миколаєві про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 510 грн.

З даних АСВП по ВП 54015944 вбачається, що державним виконавцем була прийнята постанова про повернення виконавчого документа від 31.10.2017 року з підстав того, що на момент перевірки у боржника відсутнє майно, на яке можливе стягнення та в результаті вжитих державним виконавцем заходів щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними, та оскільки місця роботи та /або іншого джерела доходу, коштів та майна на яке можливо звернути стягнення не виявлене, виконання рішення неможливо, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто стягувачу.

Також відповідачем не заперечується, що на час відкриття виконавчого провадження дані про боржника були внесені до реєстру боржників, та при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа такі дані не були виключені з реєстру.

Суд встановив, що 12.05.2021 року представник позивача звернувся до відповідача з відповідним адвокатським запитом, на який йому повідомлено про необхідність сплати 830 грн. (сума зазначена з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження) для вилучення запису з реєстру боржників.

Позивач зазначив, що така сума була сплачена на відповідний рахунок, але позивач не був виключений з реєстру боржників, тому представник позивача повторно звернувся з відповідним адвокатським запитом, на який була надана відповідь, що у державного виконавця відсутня технічна можливість та повноваження щодо виключення відомостей боржника безпосередньо з Єдиного реєстру боржника поза межами здійснення виконавчого провадження.

Також суд встановив, позивач подав скаргу на бездіяльність державного виконавця до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просив визнати протиправну бездіяльність та зобов`язатиЗаводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виключити щодо ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 54015944 з Єдиного реєстру боржників.

Проте листом від 25.06.2021 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомило, що вказана підстава (повне виконання вимог виконавчого провадження після прийняття рішення про повернення виконавчого документа стягувачу) відсутня у переліку виключення боржника з Єдиного реєстру боржників.

Не погодившись з такою відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з таких підстав.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п.1 ч.1, ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Суд встановив, що старшим державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)Запольського В.М. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.06.2017 року ВП № 54015944 по примусовому виконанню виконавчого документу: постанова № 779376, вданий 24.03.2017 року УПП у м. Миколаєві про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час відкриття виконавчого провадження, відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Також суд встановив, що державним виконавцем була прийнята постанова про повернення виконавчого документа від 31.10.2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 цього Закону, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Також суд встановив, що позивачем сплачена сума 830 грн., яка включає суму боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Проте, відповідачем не вилучено запису з реєстру боржників, з посиланням на відсутність підстав, передбачених ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження».

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Згідно з ч. 7 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження», відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено випадку виключення боржника з Єдиного реєстру божників у разі повернення виконавчого документу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 цього Закону, що є обґрунтованим, оскільки таке повернення не свідчить про фактичне виконання виконавчого документа та не виключає його повторну подачу для примусового виконання.

Такі самі положення передбачені розділом Х «Єдиний реєстр боржників» Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016 року.

Так, згідно з п. 6 розділу Х Положення, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів;

про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

Саме на наявність вичерпного переліку підстав виключення боржника з Єдиного реєстру боржників й посилається відповідач, відмовляючи у виключенні позивача з реєстру боржників.

Надаючи правову оцінку таким доводам, суд виходить з того, що частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Але вказаною статтею також передбачено, що аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

У зв`язку з цим, судом відхиляються посилання позивача на можливість застосування до спірних правовідносин ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач у позовній заяві погоджується з тим, що реалізація іншого механізму наповнення Єдиного реєстру боржників та/або вилучення з нього інформації може бути впроваджена лише за умови внесення відповідних змін до вищевказаних нормативних документів, однак, на час розгляду та вирішення справи судом такі зміни до законодавства не внесені, також законодавством не передбачено, що виключення боржника з Єдиного реєстру боржників можливе за рішенням суду.

З урахуванням досліджених та встановлених судом фактичних обставин із застосуванням вищенаведених норм, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії, спрямовані на виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесених у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження № 54015944.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 22.06.2020 року (справа №160/4015/19), згідно з якої «вимоги п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, на підставі якої зазначені вище виконавчі провадження були повернуті стягувачу, не входять до правових підстав виключення відомостей з вказаного Єдиного реєстру боржників стосовно позивача, та які закріплені в ч.7 ст.9 Закону №1404-VIII».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись положенням Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження»,ст.ст. 6, 14, 77, 90, 139, 161, 255, 271, 269, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 54029, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Робоча, 1) про зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя: Л.Р. Юхтенко

.