Справа № 360/877/21
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/877/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді: Ірметової О.В.

за участю

секретаря судового засідання: Бутенко К.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Болото І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2021 року з Першого апеляційного адміністративного суду після скасування ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 10.03.2021, надійшла справа № 360/877/21 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, в якому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової та додаткової відпустки, а також відпустки, як учаснику бойових дій, при звільненні зі служби в поліції за 2015-2019 роки, у загальній кількості 78 діб, у розмірі 38975,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 з 07.11.2015 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області. Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області від 30.11.2020 №1391 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч. 1 п.2 (через хворобу), з 01.12.2020 року, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 18 років 02 місяці 21 день, в пільговому обчисленні; 13 років 04 місяці 28 днів, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 09 діб у розмірі 3575,93 грн. В період з 07.11.2015 по 30.04.2018 позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій за № НОМЕР_1 від 30.06.2015.

Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області №75/111/19-2021 від 06.01.2021 позивачу, як учаснику бойових дій, додаткова відпустка за 2015-2016 роки, не надавалась.

Таким чином, відповідач грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій, при звільненні позивача, за 2015-2016 роки, у кількості 28 діб, не виплатив.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо невиплати компенсації за невикористану чергову та додаткову відпустку, а також відпустку, як учаснику бойових дій, за період проходження служби в поліції з 2015 по 2019 роки, суперечать положенням Закону, тому порушують його права з наступних підстав.

Отже, на підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової та додаткової відпустки, а також відпустки, як учаснику бойових дій, при звільненні зі служби в поліції за 2015-2019 роки, у загальній кількості 78 діб, у розмірі 38975,01 грн.

03 червня 2021 року Головне управління Національної поліції в Луганській області надало відзив на позов (а.с. 82-90).

У відзиву зазначено, що відповідно до довідки Станично-Луганського ВП ГУНП в Луганській області від 26.05.2021 № 4367/111/44-2021 та листа УКЗ ГУНП в Луганській області від 02.06.2021 № 2328/111/19-2021 ОСОБА_2 надавались наступні відпустки:

- щорічна чергова оплачувана відпустка за 2015 рік у кількості 03 діб з 04.08.2016 по 06.08.2016, наказ ГУНП в Луганській області від 10.08.2016 № 529 о/с, залишок відпустки 0 діб;

- щорічна чергова оплачувана відпустка за 2016 рік у кількості 36 діб (з яких 6 діб - додаткова відпустка) з 07.08.2016 по 11.09.2016, наказ ГУНП в Луганській області від 10.08.2016 № 529 о/с, залишок відпустки 0 діб;

- відпустка як учаснику бойових дій за 2017 рік, у кількості 14 діб з 30.08.2017 по 12.09.2017, наказ ГУНП в Луганській області від 18.08.2017 № 573 о/с;

- частина щорічної чергової відпустки за 2017 рік, у кількості 35 діб з 23.10.2017 по 25.1 1.2017, наказ ГУНП в Луганській області від 23.10.2017 № 750 о/с, залишок відпустки 03 доби;

- щорічна чергова відпустка за 2018 рік, у кількості 38 діб (з яких 8 діб - додаткова відпустка) з 02.07.2018 по 08.08.2018, наказ ГУНП в Луганській області від 24.07.2018 № 304 о/с, залишок відпустки 0 діб;

- відпустка як учасника бойових дій за 2018 рік, у кількості 14 діб з 12.11.2018 по 25.1 1.2018, наказ ГУНП в Луганській області від 01.11.2018 № 548 о/с;

- щорічна чергова відпустка за 2019 рік, у кількості 40 діб (з яких 10 діб - додаткова відпустка), з 02.09.2019 по 11.10.2019, наказ ГУНП в Луганській області від 28.08.2019 №814 о/с, залишок відпустки 0 діб;

- відпустка як учасника бойових дій за 2019 рік, у кількості 14 діб з 12.12.2019 по 25.12.2019, наказ ГУНП в Луганській області від 22.11.2019 № 1149 о/с;

За невикористану в році звільнення відпустку у кількості 09 діб ОСОБА_2 отримав компенсацію при звільнені.

Таким чином, на думку відповідача, ОСОБА_2 були використані щорічна чергова відпустка за 2015 рік, щорічна чергова та додаткова відпустка за 2016 рік, частина щорічної чергової відпустки за 2017 рік, додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2017 рік, щорічна чергова та додаткова відпустка за 2018 рік, додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2018 рік, щорічна чергова та додаткова відпустка за 2019 рік, додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2019 рік. Отже, вимога ОСОБА_2 щодо ненадання відпусток за вказані періоди є безпідставною, так як ОСОБА_2 використав зазначені відпустки. Таким чином у ОСОБА_2 залишились невикористані відпустки як учаснику бойових дій за 2015 та 2016 роки та залишок щорічної чергової відпустки у кількості 03 діб за 2017 рік.

Також відповідача вважає, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, яка надається відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ, законодавством не передбачена.

Відповідач зазначає, що у даному випадку, належність до виплати ОСОБА_2 компенсації за невикористані дні відпусток за період часу з 2015-2019 роки в наказі ГУНП в Луганській області від 30.11.2020 № 1391 о/с про звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції не визначена.

Витяг з наказу про звільнення зі служби в поліції було отримано ОСОБА_2 в день звільнення (01.12.2020), про що свідчить його власноручна розписка.

Позивач у встановленому порядку наказ ГУНП в Луганській області від 30.11.2020 № 1391 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом ГУНП в Луганській області проводиться виплата коштів, не оскаржив, а тому позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 від 06.04.2016.

Крім того відповідач звернув увагу на правовий висновок Верховного Суду по справі № 808/2122/18 від 31.03.2020, де суд зокрема зазначає (п.п. 15-23) про те, що Закон України «Про Національну поліцію» є спеціальним законом по відношенню до поліцейських, а тому саме останній застосовується при компенсації відпусток, а також і те, що сума грошової компенсації за невикористану відпустку зазначається в наказі про звільнення.

Ухвалою від 26 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та запропоновано позивачу протягом 10 (десяьт) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду клопотання про поновлення строку звернення до суду (а.с. 14-16).

Ухвалою суду від 10 березня 2021 року причини пропуску строку звернення до суду визнані не поважними, у задоволенні клопотання про поновлення строку відмовлено та поверненно позовну хзаяву ОСОБА_2 (а.с.23-26).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року ухвалу суду від 10.03.2021 скасовано, справу направлено для продовження розгляду (а.с. 53-54).

Ухвалою від 29 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та запропоновано позивачу протягом 7 (семи) календарних днів з дня отримання даної ухвали надати суду оригінал позовної заяви разом з усіма документами та для відповідача копії позовної заяви та копії доданих до неї документів (а.с. 60).

Ухвалою суду від 17 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі за позовною заявою. Справу призначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 77-78).

Ухвалою суду від 14 липня 2021 року продовжено розгляд справи за павилами загального позовного провадження та витребувано у відповідача докази (а.с. 103).

Ухвалою суду від 09 вересня 2021 року підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 134).

У судовому засідання позивач надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві. Також позивач підтвердив той факт, що ним власноруч написано рапорт про надання щорічної додаткової відпуски відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2018, 2019 роки.

У судовому засіданні представник відповідача в заперечення позову зазначив доводи, викладені у відзиву.

Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідив матеріали справи, оцінів докази в межах вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено та підтведжено належними та допустимими доказами наступні обставини справи.

ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 19.07.2004 по 06.11.2015 та службу в поліції з 07.11.2015 по 01.12.2020, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_2 (а.с. 72).

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 30.11.2020 № 1391 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби з поліції (а.с. 73). В наказі зазначено про виплату компенсації за невикористану відпустку в році звільнення 09 діб.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР), Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ), Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) та Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII).

Щодо права позивача на отримання компенсації за невикористанв щорічні додаткові відпуски відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2015-2019 роки суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , дата видачі - 30 червня 2015 року (а.с. 71)

Відповідно до статті п`ятої Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час".

За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

За приписами статті 12 Закону № 3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік".

Закон України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Службовий час і час відпочинку поліцейських регулюється статтями 91 - 93 Законом № 580-VIII.

Приписами частини другої статті 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

За приписами частини дев`ятої та десятої статті 93 Закон № 580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 259 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2016 р. за № 657/28787, виплата винагороди здійснюється за місцем проходження служби поліцейського на підставі наказів про виплату такої винагороди.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, наказ про виплату винагороди видається з урахуванням документів, зазначених у пункті 3 цього розділу.

Так, пункт 3 розділу ІІ Інструкції про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, підтвердженням безпосередньої участі в Заходах для виплати винагороди є наказ центрального органу управління поліцією про визначення граничної чисельності поліцейських, що можуть бути залучені в Заходах, накази про відрядження (залучення) поліцейських до складу сил та засобів (у межах визначеної центральним органом управління граничної чисельності) та витяг із розпорядчого документа одного із органів військового управління (Генерального штабу Збройних сил України, штабу АТО, Об`єднаного оперативного штабу Збройних сил України, штабів оперативно-тактичних угруповань, інших уповноважених органів) про включення і виключення поліцейських до (зі) складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь у Заходах.

Крім того, відповідно до абзацу 8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Слід зазначити, що в частині десятій статті 93 Закону № 580-VIII та абзаці 8 пункту 8 Розділу III Порядку № 260 йдеться про "невикористану в році звільнення відпустку" без вказівки на її вид (основна чи додаткова).

Відповідно до частини першої та другої статті 94 Закон № 580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Закон України "Про відпустки" (далі - Закону № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво - важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Приписами частини першої статті четвертої Закону № 504/96-ВР, установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік".

Отже, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 805/5111/15-а.

При вирішені справи суд враховує висновки викладені в рішенні Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30.04.2013 справі "Тимошенко проти України" (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту "законності", передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.

Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означитиме порушення нею принципу верховенства права.

Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.

Суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Додаткова відпустка як учаснику бойових дій, початок якої припадає на один рік (наприклад, 2016-й), а закінчення на наступний (2017-й), вважається відпусткою за той рік, на який припадає її початок (тобто за 2016-й). Тому у 2017 році такий працівник матиме право на додаткову відпустку УБД повної тривалості 14 календарних днів.

Оскільки позивач отримав статус учасника бойових дій у квітні 2016 року, тому саме з цього місяця починається поточний календарний рік, з якого позивач має право на додаткову відпустку як учасник бойових дій.

Крім того, додаткова соціальна відпустка як учаснику бойових дій надається за календарний рік. Причому право працівника на додаткову відпустку УБД повної тривалості не залежить від відпрацьованого часу в такому календарному році. Так, відпрацювавши один робочий день у поточному календарному році, працівник матиме право на таку відпустку повної тривалості 14 календарних днів.

З огляду на отримання позивачем статсусу учасника бойових дій 30 червня 2015 року, початок права на отримання додаткової відпустки починається саме з 30 червня 2015 року, та у 2016 році позивач має право на отримання першої додаткової відпустки відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки".

Суд зазначає, що в матеріалах справи наявні рапорти ОСОБА_2 про надання додаткової відпустки відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2018 рік (а.с. 154), за 2019 рік (а.с. 157), накази Головного управління Національної поліції в Луганській області від 18.08.2017 № 573 о/с (а.с. 110), від 01.11.2018 № 548 о/с (а.с. 114), від 22.11.2019 № 1149 о/с (а.с. 116), які підтверджують надання відповідачем ОСОБА_2 додаткової відпустки відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2017, 2018, 2019 роки.

Доказів надання додаткової відпустки відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" ОСОБА_2 за 2016 рік відповідачем не надано, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо наявності права позивача на отримання компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за спірний період, суд зазначає наступне.

Питання надання щорічної відпустки поліцейському та обчислення тривалості відпусток поліцейських врегульовані статтями 92, 93 Закону України "Про Національну поліцію".

Статтею 92 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (ч. 1 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію").

Частиною 2 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (ч. 3 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію").

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (ч. 3 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію").

З огляду на те, що позивач прийнятий на службу в Національну поліцію 07.11.2015, з урахуванням вимог ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_2 мав право на додаткові відпустки за вислугу років: за 2015 рік - 3 доби, за 2016 рік - 7 діб, за 2017 рік - 8 діб, за 2018 рік - 9 діб, за 2019 рік - 10 діб.

Дослідивши накази Головного управління Національної поліції в Луганській області від 10.08.2016 № 529 о/с (а.с. 109), від 18.08.2017 № 573 о/с (а.с. 110), від 23.10.2017 № 750 о/с (а.с. 111), від 28.12.2017 № 899 о/с (а.с. 112), від 24.07.2018 № 304 о/с (а.с. 113), від 01.11.2018 № 548 о/с (а.с. 114), від 28.08.2019 № 814 о/с (а.с. 115), від 22.11.2019 № 1149 о/с (а.с. 116), від 26.05.2020 № 497 о/с (а.с. 117), від 28.08.2020 № 1013 о/с (а.с. 118), суд встановив, що фактично позивачу не в повному обсязі надано додаткова щорічна відпустка за вислугу років за 2016 рік за 1 календарний день, за 2017 рік - за 3 календарних дні, за 2018 рік - за 1 календарний день.

В свою чергу наказ Головного управління Національної поліції в Луганській області від 30.11.2020 № 1391 о/с, містить у собі відомості про виплату компенсації ОСОБА_2 за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 09 діб. Щодо компенсації за невикористані відпустки за 2016 рік у кількості 1 календарний день, за 2017 рік - 3 календарних дні, за 2018 рік - 1 календарний день, наказ не містить відомостей.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність права позивача на отримання компенсації за не використані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2016 рік за 1 календарний день, за 2017 рік - за 3 календарних дні, за 2018 рік - за 1 календарний день.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової та додаткової відпустки за 78 діб у розмірі 38975,01 грн, суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, суд встановив часткове порушення відповідачем права на ОСОБА_2 на компенсацію за не використані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2016 рік за 1 календарний день, за 2017 рік - за 3 календарних дні, за 2018 рік - за 1 календарний день, за щорічну додаткову відпуску відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2016 рік.

Суд зазначає, що статтею 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР передбачено обов`язок роботодавця щодо компенсації невикористаних щорічних та додаткових відпусток у разі звільнення працівника.

Відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону України «Про національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до вимог Закону №580-VІІІ та Порядку №260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейського (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд вважає необхідним застосувати у спірних правовідносин норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції.

Згідно з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справах № 825/1038/16 від 02.07.2020 року, № 808/2122/18 від 31.03.2020 року в силу вимог частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 року по справі № 620/4218/18 зазначив, що відповідно до ч. 14 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

З огляду на вищенаведене, суд не бере до уваги доводи відповідача, що компенсація за невикористану відпустку поліцейському виплачується у випадку її невикористання лише у році звільнення, так як грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена для поліцейських.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Однак, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню не шляхом стягнення компенсації (вона не була нарахована), а шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за усі дні невикористаної щорічної відпустки.

З огляду на встановлені судом обставини та підтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 компенсації за не використані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2016 рік за 1 календарний день, за 2017 рік - за 3 календарних дні, за 2018 рік - за 1 календарний день, за щорічну додаткову відпуску відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2016 рік та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за не використані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2016 рік за 1 календарний день, за 2017 рік - за 3 календарних дні, за 2018 рік - за 1 календарний день, за щорічну додаткову відпуску відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2016 рік.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується в силу звільнення позивача від сплати судового спору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 241-246, 250, 255, 262, 263, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 компенсації за не використані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2016 рік за 1 календарний день, за 2017 рік - за 3 календарних дні, за 2018 рік - за 1 календарний день, за щорічну додаткову відпуску відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2016 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області (93406, Луганська область м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, будинок 1, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію за не використані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2016 рік за 1 календарний день, за 2017 рік - за 3 календарних дні, за 2018 рік - за 1 календарний день, за щорічну додаткову відпуску відповідно до вимог ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" за 2016 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 15 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Ірметова