Справа № 260/2811/21
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2021 року м. Ужгород№ 260/2811/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Грин-Лумей В.Г.

учасники справи:

позивач - Депутат Виноградівської міської ради ОСОБА_1 - не з`явився;

відповідач - Виноградівська міська рада Закарпатської області - представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Депутата Виноградівської міської ради ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся Депутат Виноградівської міської ради ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виноградівської міської ради Закарпатської області (90300, Закарпатська область, м. Виноградів, пл. Миру, буд. 5, ), в якому просив суд: "1. Визнати протиправним, не чинним та скасувати рішення сесії Виноградівської міської ради восьмого скликання №18 від 18.12.2020 "Про затвердження складу постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради восьмого скликання"".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляджу по суті на 26 жовтня 2021 року.

У судовому засідання, яке проходило 26 жовтня 2021 року, було оголошено перерву до 03 листопада 2021 року до 15:00 годин, відповідна ухвала занесена до протоколу судового засідання.

У судове засідання, що проходило 03 листопада 2021 року, позивач не з`явився та не забезпечив явку свого представника. Про дату, час та місце судового засідання позивач був повідомлений належним чином (а.с. 90). Однак надав суду заяву, у відповідності до якої просив суд таке засідання провести без особистої участі позивача. В цій же заяві вказав на те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с.а.с. 91-93).

У судове засідання, що проходило 03 листопада 2021 року, відповідач не забезпечив явку свого представника, хоча про дату, час та місце судового засідання представники були повідомленні належним чином (а.с. 90).

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, враховуючи наявність достатньої кількості доказів у справі, належність доказів повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, а також строки розгляду вказаної справи, наявність правової позиції учасників справи щодо спірних правовідносин судом вирішено проводити розгляд справи у відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання. Відповідна ухвала зафіксована у протоколі судового засідання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є депутатом Виноградівської міської ради VIII скликання, входить до складу депутатської групи "Нова громада", діє на підставі посвідчення № 17 від 03 листопада 2020 року. Звернення його до суду обумовлене необхідністю захисту його порушених прав, свобод та інтересів суб`єктом владних повноважень. Зазначає, що 10 грудня 2020 року відбулось перше пленарне засідання сесії Виноградівської міської ради, на якій присягу прийняли 34 новообраних депутатів ради та міський голова. 18 грудня 2020 року на першій сесії (2 пленарне засідання) Виноградівської міської ради восьмого скликання міським головою було оголошено про створення двох депутатських груп: Депутатська група "Нова громада" та депутатська група "За розвиток", до складу яких увійшли наступні депутати - до депутатської групи "Нова громада": ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 ; до депутатської групи "За розвиток": ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 . Тобто депутатська група "Нова громада" налічує 47% складу депутатів, а депутатська група "За розвиток" налічує 53% складу депутатів. На першій сесії (2 пленарне засідання) Виноградівської міської ради восьмого скликання було прийнято рішення № 18 від 18 грудня 2020 року "Про затвердження складу постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради восьмого скликання", яким вирішено вести зміни у назву деяких постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради та затвердити наступний склад постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради восьмого скликання: постійна комісія з питань бюджету та соціально-економічного розвитку: Голова комісії: ОСОБА_33; Заступник голови комісії: ОСОБА_11; Секретар комісії: ОСОБА_26; Члени комісії: ОСОБА_34, ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_25. (3 члени від депутатської групи "Нова громада" та 4 від депутатської групи "За розвиток"); постійна комісія з питань комунальної власності та земельних відносин: Голова комісії: ОСОБА_29, Заступник голови комісії: ОСОБА_22,Секретар комісії: ОСОБА_32, Члени комісії: ОСОБА_27, ОСОБА_1 (1 член від депутатської "Нова громада" та 4 від депутатської групи "За розвиток"); постійна комісія з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури, транспорту, розвитку підприємництва: Голова комісії: ОСОБА_6, Заступник голови комісії: ОСОБА_13, Секретар комісії: ОСОБА_23, Члени комісії: ОСОБА_16, ОСОБА_21 (2 члени від депутатської групи "Нова громада" та 3 від депутатської групи "За розвиток"); постійна комісія з питань законності, регламенту, депутатської етики, оборонної роботи та надзвичайних ситуацій: Голова комісії: ОСОБА_30, Заступник голови комісії: ОСОБА_35 Секретар комісії: ОСОБА_7, Члени комісії: ОСОБА_12, ОСОБА_14 (4 члени від депутатської групи "Нова громада" та 1 від депутатської групи "За розвиток"); постійна комісія з питань охорони здоров`я, соціального захисту населення та екології: Голова комісії: ОСОБА_2, Заступник голови комісії: ОСОБА_20, Секретар комісії: ОСОБА_5, Члени комісії: ОСОБА_17, ОСОБА_15 (3 члени від депутатської групи "Нова громада" та 2 від депутатської групи "За розвиток"), а також постійна комісія з питань освіти, культури, туризму, молоді і спорту: Голова комісії: ОСОБА_8, Заступник голови комісії: ОСОБА_4, Секретар комісії: ОСОБА_24, Члени комісії: ОСОБА_18, ОСОБА_31, ОСОБА_9 (3 члени від депутатської групи "Нова громада" та 3 від депутатської групи "За розвиток"). Позивач не погодився із рішенням Виноградівської міської ради № 18 від 18 грудня 2020 року "Про затвердження складу постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради восьмого скликання", оскільки з точки зору позивача таке було прийняте з порушенням норм законодавства та порушує його права, свободи та інтереси як депутата Виноградівської міської ради, з огляду на наступне. Зокрема зазначає, що у відповідності до статті 28 частини 1 абзацу 1 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", депутатські групи, фракції мають право, зокрема, на пропорційне представництво в постійних та тимчасових комісіях ради. При обрахуванні чисельності депутатських груп та фракцій для визначення пропорцій представництва в постійних та тимчасових комісіях ради депутат ради, який одночасно входить до депутатської фракції та депутатської групи (груп), зараховується лише до числа депутатів фракції. При обрахуванні чисельності депутатських груп та фракцій для визначення пропорцій представництва в постійних та тимчасових комісіях ради депутат ради, який не входить до жодної депутатської фракції, але одночасно входить до двох або більше депутатських груп, зараховується до числа депутатів лише однієї депутатської групи за його вибором. Обрахована таким чином чисельність груп враховується виключно для визначення пропорцій представництва в постійних та тимчасових комісіях ради. Позивач вважає, що відповідачем порушено право позивача на пропорційне представництво у складі членів постійних комісій Виноградівської міської ради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку, з питань комунальної власності та земельних відносин, з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури, транспорту, розвитку підприємництва, з питань законності, регламенту, депутатської етики, оборонної роботи та надзвичайних ситуацій, з питань охорони здоров`я, соціального захисту населення та екології, з питань освіти, культури, туризму, молоді і спорту, яке повинно було бути враховане при їх формуванні. При підписанні рішення Виноградівської міської ради міський голова повинен був надати оцінку відповідності такого рішення Конституції України та Законам України "Про місцеве самоврядування в Україні" та "Про статус депутатів місцевих рад" і у разі не згоди з цим рішенням зупинити його дію. Однак всупереч вказаних норм Виноградівський міський голова не виявив незгоди зі спірним рішенням, яке не відповідає вимогам Конституції України та вищенаведеним законам і не зупинив дії такого акту або його окремих положень. Позивач вказує, що міська рада не вправі включити депутата до складу постійної комісії без активного волевиявлення депутата. При обранні депутатів до постійних комісій міських рад враховуються побажання депутата щодо роботи у відповідній комісії, його фах, рівень професійної підготовки та інші чинники та принцип пропорційного депутатського представництва, утворених депутатських груп та фракцій, яке закріплене правом кожного депутата міської ради. Як вбачається із протоколу сесії міської ради - ці вимоги не були виконані, про що заявляли депутати із групи "Нова громада". Разом з тим, відповідачем було порушено вимоги Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки проект оскаржуваного рішення Виноградівської міської ради "Про затвердження складу постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради восьмого скликання" з метою забезпечення можливості його обговорення та доведення до відому громадян та депутатів Виноградівської міської ради не було оприлюднено на офіційному веб-сайті Виноградівської міської ради. Зазначає, що права позивача порушуються оскаржуваним рішенням міської ради, оскільки йому не був вручений проект оскаржуваного рішення за 10 днів до дати прийняття, не оприлюднено проект такого рішення і на сайті міської ради, внаслідок такого рішення порушене право позивача як депутата міської ради та члена депутатської групи "Нова громада" на рівний розподіл у постійних комісіях, адже з його депутатської групи у земельній комісії перебуває тільки один учасник (позивач - ОСОБА_1 ), а решта 4 - з депутатської групи "За розвиток". У зв`язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом за захистом свого права.

Відповідач надав суду відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що 10 грудня 2020 року відбулось перше пленарне засідання 1 сесії 8 скликання Виноградівської міської ради. Відповідно до рішення 1 сесії 8 скликання Виноградівської міської ради від 10 грудня 2020 року № 04 визначено наступні постійні комісії Виноградівської міської ради 8 скликання: постійна комісія з питань бюджету та соціально-економічного розвитку; постійна комісія з питань комунальної власності та земельних відносин; постійна комісія з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури та транспорту; постійна комісія з питань законності, регламенту, депутатської етики, оборонної роботи та надзвичайних ситуацій; постійна комісія з питань охорони здоров`я, соціального захисту населення та екології; постійна комісія з питань освіти, культури, молоді і спорту. Окрім цього, затверджено Положення про постійні комісії Виноградівської міської ради. Рішенням Виноградівської міської ради від 18 грудня 2020 року № 18 внесено зміни у назви деяких постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради 8 скликання, а саме: змінено назву постійної депутатської комісії з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури та транспорту на комісію з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури, транспорту та розвитку підприємництва; змінено назву постійної депутатської комісії з питань освіти, культури, молоді і спорту на комісію з питань освіти, культури, туризму, молоді і спорту. Цим же рішенням затверджено склад постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради 8 скликання. Відповідач вважає, що бажання депутата бути включеним до складу постійної комісії місцевої ради, шляхом подання відповідної заяви, безумовно повинно враховуватись при їх формуванні, але це не є вирішальним моментом при формуванні персонального складу цих комісій з числа депутатів під час прийняття радою такого рішення. При прийнятті оскаржуваного рішення враховувався фах депутатів, рівень професійної підготовки та інші чинники. Також представниками депутатських фракцій подано свої пропозиції щодо складу комісій. Зокрема, за результатами узагальнення враховано і пропозиції представників політичної групи "Нова громада". відповідач також вказує, що про відсутність порушеного права позивача свідчить той факт, що такий був обраний спірним рішенням до Постійної комісії з питань комунальної власності та земельних відносин, у зв`язку з чим мова про порушення власне його прав щодо включення до постійних комісій йти не може. Оспорюване рішення не порушує прав та інтересів Позивача. У відповідності до статті 28 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутатські групи, фракції мають право на пропорційне представництво в постійних та тимчасових комісіях ради. При цьому цитована норма визначає право саме депутатської групи та фракції, а не окремого депутата, на пропорційне представництво в постійних та тимчасових комісіях ради. Докази наявності у ОСОБА_1 повноважень представляти інтереси будь-якої депутатської групи чи фракції в матеріалах справи відсутні. У позивача відсутній факт порушеного права у спірних правовідносинах, що виключає можливість задоволення його позовних вимог як таких, задоволення яких не відповідає завданню адміністративного судочинства. Відповідач зауважує, що згідно зі статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішення сільської, селищної, міської ради у п?ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов?язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності. Отже у зупинення рішення міської ради є правом, а не обов?язком міського голови. Окрім цього, відповідач зазначає, що за змістом статті 4 частини 1 пункту 18 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування. Таким чином, особливістю нормативно-правового акту є невизначеність щодо кола осіб, щодо яких такий акт може розповсюджувати свою дію. Втім, рішення, направлене на встановлення організаційних особливостей діяльності юридичного органу, не можна вважати нормативно-правовим актом, оскільки фактично воно направлене на регулювання прав та обов`язків, у даному випадку, членів та голів постійних комісій. Так, відповідно до статті 59 частини 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. У рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України, посилаючись на статтю 59 частину 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Визначені законодавцем критерії віднесення того чи іншого акту до категорії "нормативно-правового" містяться у Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року № 34/5. Відповідно до пукти 1.2 Порядку №34/5 цей Порядок визначає процедуру подання до органів юстиції нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації, та єдиний механізм їх розгляду і державної реєстрації. Згідно з пунктом 1.4 Порядку № 34/5 нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це суб`єктом нормотворення у визначеній законодавством формі та за встановленою законодавством процедурою, спрямований на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, має неперсоніфікований характер і розрахований на неодноразове застосування. У свою чергу, відповідно до пункту 3.4 Порядку № 34/5 на державну реєстрацію не подаються акти (тобто не є нормативно-правовими): а) персонального характеру (про склад комісій, призначення на посаду і звільнення з неї, заохочення працівників тощо); б) дія яких вичерпується одноразовим застосуванням, крім актів про затвердження положень, інструкцій та інших актів, що містять правові норми, а також тимчасові, строк дії яких вичерпано; в) оперативного, організаційно-розпорядчого характеру (разові доручення) та інші, які не мають нормативного характеру, зокрема ті, які містять лише індивідуально-конкретні приписи; г) якими доводяться до відома підприємств, установ і організацій рішення органів вищого рівня; ґ) спрямовані на організацію виконання рішень вищестоящих органів і власних рішень міністерств, інших органів виконавчої влади, що не мають нових правових норм; д) рекомендаційного, роз`яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз`яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, тарифно- кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші). Спірне рішення визначає внутрішньо-організаційні правовідносини та носить розпорядчий характер в контексті діяльності відповідного органу міської ради. Беручи до уваги викладене, підстави для визнання спірного рішення нечинним відсутні, адже рішення Виноградівської міської ради від 18 грудня 2020 року № 18 не є нормативно-правовим актом, тому позов не підлягає задоволенню. Стосовно порушення Виноградівською міською радою порядку оприлюднення проекту спірного рішення, то відповідач зазначає, що таке порушення не тягне за собою визнання протиправним ухваленого рішення.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

18 грудня 2020 року на другому пленарному засіданні 1-ї сесії Виноградівської міської ради 8-го скликання Виноградівським міським головою було ознайомлено присутніх з повідомленнями про створення двох депутатських груп, а саме: "За розвиток" та "Нова громада" (а.с. 12 (на звороті)).

У відповідності до повідомлення про створення депутатської групи "Нова громада", до такої увійшли ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_15 (а.с. 8)

У відповідності до повідомлення про створення депутатської групи "За розвиток", до такої увійшли ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 (а.с. 9).

Рішенням Виноградівської міської ради Закарпатської області від 18 грудня 2020 року № 18 "Про затвердження складу постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради восьмого скликання" (далі по тексту - спірне рішення) було змінено назви деяких постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради 8-го скликання, а також затверджено склад постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради 8-го скликання (а.с. 10).

У відповідності до спірного рішення було змінено назву постійної депутатської комісії з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури та транспорту на комісію з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури, транспорту та розвитку підприємництва; змінено назву постійної депутатської комісії з питань освіти, культури, молоді і спорту на комісію з питань освіти, культури, туризму, молоді і спорту (а.с. 10).

У відповідності до спірного рішення було затверджено наступний склад постійних депутатських комісій Виноградівської міської ради восьмого скликання: постійна комісія з питань бюджету та соціально-економічного розвитку: голова комісії: ОСОБА_33; заступник голови комісії: ОСОБА_11; секретар комісії: ОСОБА_26; члени комісії: ОСОБА_34, ОСОБА_19, ОСОБА_10, ОСОБА_25. (3 члени від депутатської групи "Нова громада" та 4 члени від депутатської групи "За розвиток"); постійна комісія з питань комунальної власності та земельних відносин: голова комісії: ОСОБА_29, заступник голови комісії: ОСОБА_22, секретар комісії: ОСОБА_32, члени комісії: ОСОБА_27, ОСОБА_1 (1 член від депутатської "Нова громада" та 4 члени від депутатської групи "За розвиток"); постійна комісія з питань житлово-комунального господарства, будівництва, архітектури, транспорту, розвитку підприємництва: голова комісії: ОСОБА_6, заступник голови комісії: ОСОБА_13, секретар комісії: ОСОБА_23, члени комісії: ОСОБА_16, ОСОБА_21 (2 члени від депутатської групи "Нова громада" та 3 від депутатської групи "За розвиток"); постійна комісія з питань законності, регламенту, депутатської етики, оборонної роботи та надзвичайних ситуацій: голова комісії: ОСОБА_30, заступник голови комісії: ОСОБА_35 секретар комісії: ОСОБА_7, члени комісії: ОСОБА_12, ОСОБА_14 (4 члени від депутатської групи "Нова громада" та 1 член від депутатської групи "За розвиток"); постійна комісія з питань охорони здоров`я, соціального захисту населення та екології: голова комісії: ОСОБА_2, заступник голови комісії: ОСОБА_20, секретар комісії: ОСОБА_5, члени комісії: ОСОБА_17, ОСОБА_15 (3 члени від депутатської групи "Нова громада" та 2 члени від депутатської групи "За розвиток"), а також постійна комісія з питань освіти, культури, туризму, молоді і спорту: голова комісії: ОСОБА_8, заступник голови комісії: ОСОБА_4, секретар комісії: ОСОБА_24, члени комісії: ОСОБА_18, ОСОБА_31, ОСОБА_9 (3 члени від депутатської групи "Нова громада" та 3 члени від депутатської групи "За розвиток") (а.с. 10).

Спірне рішення було прийнято більшістю депутатів від загального складу ради у відповідністю із статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", що підтверджується копією поіменного голосування 2 пленарного засідання І сесії Виноградівської міської ради 8-го скликання від 18 грудня 2020 року (а.с. 11).

Позивач оскаржує вищевказане рішення відповідача, як таке, що прийнято з порушенням норм законодавства та порушує його конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Вирішуючи спір по суті судом застосовано, окрім КАС України та інших нормативно-правових актів, Конституцію України, Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України № 280/97-ВР), Закон України "Про статус депутатів місцевих рад" № 93-IV, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - Закон України № 93-IV) Закон України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VI, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту Закон України № 2939-VI).

Відповідно до статті 59 частини 11 Закону України № 280/97-ВР - акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

У відповідності до статті 15 частини 3 Закону України № 2939-VI, проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002, визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов`язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і, перелік яких визначено у Конституції і законах України (пункти 4, 5 мотивувальної частини Рішення від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад).

Згідно зі статтею 6 Закону України № 280/97-ВР первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Відповідно до статті 2 Закону України № 280/97-ВР, місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до статті 10 частини Закону України № 280/97-ВР, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до положень статті 46 Закону України № 280/97-ВР, міська рада проводить свою роботу сесійно.

З цього приводу Верховний Суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra- invalid). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення".

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18.

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

В даному випадку суд звертає увагу, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

Безпосередньо позивач не зазнав жодного втручання в свої права, внаслідок прийняття спірного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивача і він не зазнав жодної реальної шкоди.

Суд звертає увагу, що з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивачів передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується. Відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення.

За відсутності бодай одного випадку реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача спірним рішенням відповідача, відсутніми є й підстави для задоволення позову.

Доводи позивача, що оскарженим рішенням порушено його право на пропорційне представництво у складі членів постійних комісій, яке повинно було бути враховане при їх формуванні, не містять жодного обґрунтування негативного впливу спірного рішення на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать про незгоду позивача з указаним рішенням, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу.

Оскаржений правовий акт, який на думку суду не є нормативно-правовим актом, що вирішує питання внутріорганізаційної роботи відповідної ради, не покликаний на регулювання прав та інтересів скаржника. Безпосередньо позивач не зазнав жодного втручання в свої права, внаслідок прийняття спірного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на нього і він не зазнав жодної реальної шкоди.

Відповідно до статті 26 частини 1 пункту 2 Закону України № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій.

За приписами статті 47 частини 1 Закону України № 280/97-ВР постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

У відповідності до статті 47 частини 2 Закону України № 280/97-ВР, постійні комісії обираються радою на строк її повноважень у складі голови і членів комісії. Всі інші питання структури комісії вирішуються відповідною комісією.

Відповідно до статті 49 частини 2 Закону України № 280/97-ВР, депутат представляє інтереси всієї територіальної громади, має всю повноту прав, що забезпечують його активну участь у діяльності ради та утворюваних нею органів, несе обов`язки перед виборцями, радою та її органами, виконує їх доручення. Депутат, крім секретаря ради, повинен входити до складу однієї з постійних комісій ради.

Депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (стаття 49 частина 4 Закону України № 280/97-ВР).

Депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (стаття 49 частина 6 Закону України № 280/97-ВР ).

Також за приписами статті 49 частини 9 Закону України № 280/97-ВР пропозиції і зауваження, висловлені депутатами на сесії ради, або передані в письмовій формі головуючому на сесії, розглядаються радою чи за її дорученням постійними комісіями ради або надсилаються на розгляд підзвітним і підконтрольним їй органам та посадовим особам, які зобов`язані розглянути ці пропозиції і зауваження у строки, встановлені радою, і про вжиті заходи повідомити депутатові та раді.

Згідно зі статтею 3 частиною 1 Закону України № 93-IV депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради - представницького органу місцевого самоврядування.

Статтею 18 Закону України № 93-IV, передбачено, що депутат місцевої ради зобов`язаний: додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів; брати участь у роботі ради, постійних комісій та інших її органів, до складу яких він входить, всебічно сприяти виконанню їх рішень; виконувати доручення ради, її органів, сільського, селищного, міського голови чи голови ради; інформувати їх про виконання доручень.

Згідно із статтею 19 Закону України № 93-IV депутат місцевої ради користується правом ухвального голосу з усіх питань, що розглядаються на засіданнях ради та її органів, до складу яких він входить. Депутат місцевої ради набуває права ухвального голосу з моменту визнання його повноважень.

Кожний депутат місцевої ради у раді та її органах, до складу яких він входить, має один голос. Депутат місцевої ради, який не входить до складу відповідного органу ради, може брати участь у його роботі з правом дорадчого голосу.

Депутат місцевої ради має право: обирати і бути обраним до органів відповідної ради; офіційно представляти виборців у відповідній раді та її органах; пропонувати питання для розгляду їх радою та її органами; вносити пропозиції і зауваження до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті; вносити на розгляд ради та її органів пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю; вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належать до їх відання, поправки до них; висловлюватися щодо персонального складу утворюваних радою органів і кандидатур посадових осіб, які обираються, призначаються або затверджуються радою;) порушувати питання про недовіру сільському, селищному, міському голові, розпуск органів, утворених радою, та звільнення посадових осіб місцевого самоврядування; брати участь у дебатах, звертатися із запитами, ставити запитання доповідачам, співдоповідачам, головуючому на засіданні; вносити пропозиції про заслуховування на пленарному засіданні ради звіту чи інформації будь-якого органу або посадової особи, підзвітних чи підконтрольних раді, а також з питань, що віднесені до компетенції ради, інших органів і посадових осіб, які діють на її території; порушувати в раді та її органах питання про необхідність перевірки роботи підзвітних та підконтрольних раді органів, підприємств, установ, організацій; виступати з обґрунтуванням своїх пропозицій та з мотивів голосування, давати довідки; ознайомлюватися з текстами виступів у стенограмах чи протоколах засідань ради та її органів до їх опублікування; оголошувати на засіданнях ради та її органів тексти звернень, заяв, пропозицій громадян або їх об`єднань, якщо вони мають суспільне значення; об`єднуватися з іншими депутатами місцевої ради в депутатські групи, фракції, які діють відповідно до регламенту ради.

Порядок реалізації зазначених прав депутатів місцевих рад визначається цим Законом, іншими законами України, які регулюють діяльність місцевих рад та їх органів, а також регламентом відповідної ради.

Відповідно до статті 23 Закону України № 93-IV пропозиції і зауваження, висловлені депутатами місцевої ради на сесіях ради або передані в письмовій формі головуючому на її пленарних засіданнях, розглядаються радою або за її дорученням постійними комісіями ради чи надсилаються на розгляд підзвітним і підконтрольним органам та посадовим особам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, керівникам відповідних підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, які зобов`язані розглянути ці пропозиції і зауваження у строки, встановлені радою, і про результати розгляду повідомити безпосередньо депутатів місцевої ради, які внесли пропозиції чи висловили зауваження, а також відповідну раду. Рада та її виконавчі органи забезпечують виконання пропозицій і зауважень депутатів місцевої ради, схвалених радою, інформують депутатів про реалізацію пропозицій і зауважень, внесених ними на сесіях рад.

З вищенаведених приписів законодавства вбачається, що питання звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади може бути вирішено на пленарних засіданнях відповідної ради.

Саме відповідні Ради, а не окремі депутати, згідно зі статтею 10 Закону України № 280/97-ВР є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване шляхом представництва. При цьому, депутат місцевої ради не уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців поза відносинами представництва.

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на порушення його права як депутата та члена депутатської групи "Нова громада" на рівний розподіл у постійних комісіях, оскільки з його депутатської групи у земельній комісії перебуває тільки один учасник ( ОСОБА_1 ), а інші 4 - з депутатської групи "За розвиток" (а.с. 5).

Відповідно до статті 19 частини 2 пункту 15 Закону України № 93-IV, депутат місцевої ради має право об`єднуватися з іншими депутатами місцевої ради в депутатські групи, фракції, які діють відповідно до регламенту ради.

Згідно до статті 28 Закону України № 93-IV депутатські групи, фракції мають право: 1) на пропорційне представництво в постійних та тимчасових комісіях ради; 2) попередньо обговорювати кандидатури посадових осіб, яких обирає, призначає чи затверджує рада; 3) на гарантований виступ свого представника на пленарному засіданні ради з кожного питання порядку денного сесії ради; 4) об`єднувати зусилля з іншими групами, фракціями для створення більшості в раді чи опозиції; 5) здійснювати інші права, передбачені законами України.

У відповідності до зазначеної норми саме депутатська група має певні права, у спірному випадку на пропорційне представництво в постійних та тимчасових комісіях ради.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач звертаючись до суду з адміністративним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, не розмежовує порушені права депутатської групи "Нова громада" та його прав як депутата Виноградівської міської ради.

Однак, депутат депутатської групи не уповноважений представляти у судах інтереси такої депутатської або інтереси окремих депутатів цієї групи поза відносинами представництва.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, згідно вищезазначених норм законодавства, можливість судового захисту передбачена саме для особи, права, свободи та інтереси якої порушено з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду справи по суті позивач повідомив, що у нього як у депутата Виноградівської міської ради не має заперечень щодо його особистої участі у складі постійної комісії з питань комунальної власності та земельних відносин. Такого висновку також можна дійти із тексту позовної заяви, де позивач зазначив, що: "…з його депутатської групи у земельній комісії перебуває тільки один учасник ( ОСОБА_1 ), а решта 4 з депутатської групи "За розвиток"" (а.с. 5)

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання відповідних дій, рішень протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями, рішеннями.

Тобто, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до статті 59 Закону України № 280/97-ВР рішення міської ради приймаються більшістю голосів.

Отже, не згода позивача із прийнятим рішенням, яке винесене на розгляд сесії, не свідчить про порушення прав останнього, оскільки міська рада діє як колегіальний орган та рішення на сесії ради приймаються більшістю голосів.

Також про відсутність порушеного права позивача свідчить той факт, що позивач спірним рішенням був обраний до постійної комісії міської ради з питань комунальної власності та земельних відносин про участь в якій не заперечує.

Таким чином спірне рішення не порушує прав та інтересів позивача в розумінні статті 2 КАС України.

Крім того, статтею 19 частиною 2 Закону України № 93-IV передбачено право депутата місцевої ради вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належать до їх відання, поправки до них.

Разом з цим, у суду відсутні докази того, що позивачем реалізовувалось передбачене законом право вносити на розгляд ради та її органів проекти рішень з питань, що належать до їх відання, поправки до них.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні даної справи суд врахував висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 344/17355/15-а.

Стосовно порушення спірним рішенням вимог статті 28 частини 1 пункту 1 Закону України № 93-IV суд зазначає наступне.

Як вказувалося вище, у відповідності до статті 28 частини 1 пункту 1 Закону України № 93-IV, депутатські групи, фракції мають право на пропорційне представництво в постійних та тимчасових комісіях ради.

Отже, дотримання пропорційного представництва депутатських груп та фракцій в постійних та тимчасових комісіях ради повинно бути враховано при їх формуванні, але це не є визначальним фактором при формуванні персонального складу цих комісій з числа депутатів під час прийняття радою такого рішення.

Стосовно порушення відповідачем порядку оприлюднення проекту спірного рішення суд зазначає наступне.

Статтею 24 Закону України № 2939-VI визначена відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Так, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, зокрема, неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону.

Відтак, Законом України № 2939-VI визначено, що неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону є підставою для притягнення винної особи до відповідальності. Однак це не є підставою для скасування спірного рішення згідно із Законом України № 2939-VI.

Отже, порушення порядку оприлюднення проекту спірного рішення не може бути підставою для скасування такого рішення, якщо таке неоприлюднення законодавчо не зазначено підставою для скасування такого рішення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №278/3142/16-а, від 15.04.2020 у справі №818/294/18 і від 22.12.2020 у справі №551/35/17.

Отже, оскільки спірним рішенням не порушено передбачене статтею 19 Закону України № 93-IV право позивача бути обраним до постійної комісії відповідача, зазначені в позовній заяві процедурні порушення під час прийняття спірного рішення не можуть слугувати самостійною підставою для скасування такого рішення.

Згідно зі статтею 59 Закону України № 280/97-ВР, рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Отже, зупинення рішення міської ради є правом, а не обов`язком міського голови.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Необхідно сказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року (заява 4909/04), відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29).

Відповідно до статті 2 частини 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 77 частиною 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та таким у задоволенні якого необхідно відмовити.

Відповідно до статті 139 частини 1 КАС України, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Депутата Виноградівської міської ради ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виноградівської міської ради Закарпатської області (90300, Закарпатська область, м. Виноградів, пл. Миру, буд. 5, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 03 листопада 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було виготовлено 15 листопада 2021 року.

СуддяС.Є. Гаврилко