Справа № 456/5299/21
Суддя: Микитин В. Я.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/5299/21
Провадження № 2-а/456/88/2021
РІШЕННЯ

іменем України

15 листопада 2021 року місто Стрий Львівської області

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Стасів О.Я.,

сторони та інші учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Товт Віталій Михайлович;

вимоги позивача - про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення;

розглянувши дану адміністративну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що знаходиться по вул. Т. Шевченка, буд. 89, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, за відсутності усіх учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 12.10.2021 року у строк, визначений ч. 2 ст. 286 КАС України, звернувся у Стрийський міськрайонний суд Львівської області з адміністративною позовною заявою (надійшла на адресу суду поштовим зв`язком 19.10.2021 року, вх. № 20098), у котрій просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4848340 від 02.10.2021 року, винесену інспектором Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Товтом В.М., якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП у вигляді накладення штрафу у розмірі 1 700 грн.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення до суду даної адміністративної позовної заяви, позивач просить покласти на відповідача.

Позов обґрунтовано тим, що 19.10.2021 року зазначеним працівником патрульної поліції стосовно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 4848340, котрою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, а саме за керування 02.10.2021 року о 09.57 год. у межах населеного пункту Барвінок Закарпатської області транспортним засобом марки MAZDA моделі CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 із швидкістю 102 км./год., тобто з перевищенням встановленого обмеження швидкості на 52 км./год., у порушення пункту 12.4. Правил дорожнього руху України. Позивач вважає, що зазначена постанова по справі про адміністративне правопорушення є протиправною. Вказує, що він був зупинений працівником патрульної поліції безпричинно та без відповідної на те підстави, так як жодних правил дорожнього руху не порушував. Відповідно, про порушення ним пункту 12.4. Правил дорожнього руху України, мова йти не може. Зазначає також, що залишається незрозумілим, котрим саме приладом вимірювалася швидкість керованого ним автомобіля, а сам прилад утримувався поліцейським у руці, що може свідчити про похибку. Крім того, на переконання позивача, не підтверджується й та обставина, що він керував у дії дорожнього знаку 5.70. «Фото-, відеофіксація порушень правил дорожнього руху» Правил дорожнього руху України, а також у межах населеного пункту. Тому переконаний, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП. Також посилається на порушення процедури прийняття поліцейським оскаржуваної постанови, як і на порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема незабезпечення йому права на захист, хоча він про це неодноразово наголошував.

Відповідач у запропоновані судом строк та порядку відзиву на адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до нього, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Товта В.М. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, у запропоновані судом строк та порядку письмових пояснень на адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Управління патрульної поліції, з його участю як третьої особи, не подав.

Заяви та клопотання учасників справи.

01.11.2021 року під вх. № 21059 від позивача через канцедярію суду, із встановленням його особи, надійшла заява про розгляд цієї справи за його відсутності. У такій заяві позивач одночасно висловив позицію на підтримання своїх позовних у повному обсязі.

Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Микитина В.Я. від 20.10.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи у судовому засіданні, котре було призначене на 15.11.2021 року о 12.30 год..

Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі, про що у матеріалах справи містяться відповідні письмові докази (рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень адресатам).

Судом також було задоволено заяву позивача про розгляд даної справи за його відсутності та, виходячи з положень ч. 3 ст. 194, ч. 4 ст. 229 КАС України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищенаведеного, однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема й при притягненні особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Статтями 72-90 глави 5 «Докази та доказування» чинного КАС України наведені основні положення про докази, котрими в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи , і ці дані встановлюються вичерпними засобами. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Важливим є той аспект, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами, пов`язаними із притягненням його до адміністративної відповідальності та накладенням на нього адміністративного стягнення, встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із наведенням відповідних доказів.

Як встановлено судом, 02.10.2021 року третьою особою по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, було винесено постанову серії ЕАО № 4848340 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача як водія притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 700 грн. (копія міститься у справі, а. с . 9).

За змістом зазначеної постанови по справі про адміністративне правопорушення позивач керував о 09.57 год. 02.10.2021 року у межах населеного пункту Барвінок Закарпатської області транспортним засобом марки MAZDA моделі CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 із швидкістю 102 км./год., тобто з перевищенням встановленого обмеження швидкості на 52 км./год., чим порушив пункт 12.4. Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Будь-яких інших доказів, котрі мають значення для правильного вирішення цієї справи та котрі б відповідали критеріям їх належності та допустимості, як і матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача у цілому, для їх безпосереднього дослідження, відповідачем суду не надано, а судом не здобуто.

Норми права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які їх порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За правилами пункту 12.4. Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год..

В силу ч. 4 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У свою чергу, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року за № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до пункту 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Висновок суду за результатами розгляду справи.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень та третьою особою на його стороні як безпосередньо його посадовою особою, уповноваженою на винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення, у порушення зазначених вище вимог статті 77 КАС України щодо обов`язку доказування правомірності дій такої посадової особи з приводу складення відносно позивача оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення, не надано суду жодних доказів, котрі б доводили наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП. До таких доказів, з-поміж іншого, могли б належати відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора), а також з приладу для вимірювання швидкості руху працівників Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, котрі здійснювали оформлення відносно позивача як водія матеріалів адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП; показання свідків - очевидців порушення позивачем як пішоходом правил дорожнього руху; та ін..

Крім того, як неодноразово наголошував Європейський Суд з прав людини (рішення у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain») від 09.12.1994 року, «Проніна проти України» від 18.07.2006 року та «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року), хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною у залежності від характеру рішення. Відтак, виходячи із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також застосовуючи при розгляді даної адміністративної справи вищевказану практику Європейського Суду з прав людини як джерело права, суд не надає відповідей на питання позивача щодо обставин поширення дії дорожнього знаку 5.70. «Фото-, відеофіксація порушень правил дорожнього руху» на ділянці дороги, де керований ним автомобіль було зупинено працівниками поліції, як і на питання щодо того, чи відбувалося це у межах населеного пункту.

Отже, як свідчать матеріали справи, при винесенні оскаржуваної постанови по справі про адміністративні правопорушення, інспектором Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Товтом В.М. не були з`ясовані усі обставини, визначені наведеною вище статтею 280 КУпАП, а відповідачем як суб`єктом владних повноважень, рішення посадової особи якого оскаржується позивачем, суду не надано будь-яких доказів правомірності такого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та правомірності накладення на нього адміністративного стягнення.

Крім того, ненадання відповідачем доказів, пов`язаних із притягненням позивача до адміністративної відповідальності, позбавляє суд також можливості перевірити дотримання інспектором Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Товтом В.М. процедури розгляду ним зазначеної справи про адміністративне правопорушення та прийняття за результатами її розгляду оскаржуваної постанови, як і перевірити дотримання ним під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача прав останнього, передбачених ст. 268 КУпАП. При цьому, позивач зазначає про порушення таких своїх прав, що, відповідно, належало суду перевірити, а при відсутності спростувань відповідачем зазначених тверджень позивача, наведених ним у позові, виходячи також з особливостей розгляду справ даної категорії за правилами чинного КАС України, суд має своїм обов`язком прийняти їх до уваги.

При таких обставинах та відсутності у справі бодай одного доказу, котрий би відповідав критеріям його належності та допустимості, як і ненадання відповідачем матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача для її безпосереднього дослідження у судовому засіданні, слід дійти висновку, що у діях позивача відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення, і, як наслідок, про необхідність скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи вищенаведене та з метою захисту прав та інтересів позивача, суд, виходячи також з положень ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне при скасуванні оскаржуваної постанови по справі про адміністративні правопорушення вийти за межі позовних вимог та справу про адміністративне правопорушення закрити на виконання вимог до пункту 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, оскільки надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) на виконання вимог пункту 2 ч. 3 ст. 286 КАС України у даному конкретному випадку, хоча б і могло мати місце та було б доцільним, однак не представляється можливим, в силу ненадання відповідачем матеріалів такої справи суду, про що уже згадувалося вище.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення адміністративної позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру у розмірі 454 грн. і підтверджуються квитанцією про сплату № 34588 від 12.10.2021 року (оригінал наявний у справі, а. с. 1), на підставі ст. 139 КАС України, підлягають до стягнення на користь позивача з відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї адміністративної справи не містять.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 257-258, 262, 286 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - інспектора Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Товта Віталія Михайловича, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Товта Віталія Михайловича серії ЕАО № 4848340 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 02.10.2021 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн..

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП, - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн..

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції; місцезнаходження юридичної особи: 88006, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. О. Кошового, буд. 2; код у Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40108646.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: інспектор Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Товт Віталій Михайлович; місце праці: 88006, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. О. Кошового, буд. 2.

Судове рішення складено 15 листопада 2021 року.

Суддя В.Я. Микитин