Справа № 473/4218/21
Суддя: Старжинська О. Є.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/4218/21
РІШЕННЯ

іменем України

"15" листопада 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О., за участю представника позивача Румянцевої Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську справу адміністративної юрисдикції, яка відноситься до категорії термінових адміністративних справ за позовом Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців

ВСТАНОВИВ:

12.11.2021 року позивач Вознесенський відділ Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області звернувся до суду з позовною заявою до відповідача громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначав, що 12.11.2021 року відповідача, який звільнився з ДУ «Вознесенська виправна колонія №72» і не мав документа, що підтверджує його громадянську належність до будь-якої держави та який би надавав право перебувати на території України на законних підставах і без отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, було прийнято 12.11.2021 року рішення про примусове повернення до країни походження у термін до 12.12.2021 року. Відповідач може ухилитися від виконання цього рішення, а відтак є обґрунтовані підстави вважати, що він також ухилятиметься від примусового видворення, а тому має бути затриманим з метою забезпечення процедури примусового видворення та ідентифікації, оскільки при затриманні у нього були відсутні будь-які документи, з метою виготовлення проїзного документу для видворення до країни громадянської належності.

Посилаючись на те, що відповідач був притягнений до адміністративної відповідальності 12.11.2021 року за ч.1 ст.203 КУпАП, 12.11.2021 року він затриманий згідно ч.2 ст.263 КУпАП для встановлення особи порушника та поміщений до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні і наявні підстави для його примусового видворення, представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись на ч.1 ст.289 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що 15.11.2021 року о 11-00 год. відповідач був звільнений з Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні у зв`язку з закінченням строку адміністративного затримання, але не з`явився до судового засідання і місце його перебування невідоме.

Відповідач громадянин Республіки Молдова ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст.20 ч.1 п. 3 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу примусового видворення іноземців за межі території України, затримання іноземців, осіб без громадянства з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення, а відповідно до Глави 11, параграфу 2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ», ст. 289 КАС України провадження по цій категорії справ має особливості встановлені законом.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області від 12.11.2021 року відносно відповідача громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 як особи, яка перебуває на території України з порушенням строку на проживання та за відсутності документів на право проживання в Україні, тобто порушує законодавство про правовий статус іноземців винесено рішення про примусове повернення до країни громадянської належності Республіки Молдова та він зобов`язаний в строк до 12.12.2021 року покинути територію України.

В цьому рішенні зазначено, що відповідач 18.11.2016 року через пункт пропуску Кучурган в`їхав на територію України за паспортом громадянина Республіки Молдова для виїзду за кордон серія НОМЕР_1 , з 12.09.2018 року по 12.11.2021 року відбував покарання у вигляді позбавлення волі за вироком суду, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , посвідок на тимчасове або постійне проживання на території України не отримував, готовий на співпрацю з органами міграційної служби.

Разом з прийняттям рішення про примусове повернення відповідача ОСОБА_1 було затримано 12.11.2021 року за ч.2 ст. 263 КУпАП для встановлення особи, з`ясування обставин правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП і рішенням позивача він був поміщений до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні

Як свідчать матеріали справи, підставою для звернення Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області з даним позовом до суду про примусове видворення відповідача були обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від примусового повернення, існує ризик його втечі і він не виконає у добровільному порядку рішення про примусове повернення до країни походження.

Примусовому видворенню іноземця передує обставина ухилення від виїзду після прийняття рішення про примусове повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773- VI).

Частиною першою статті 26 Закону № 3773- VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773- VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно частини третьої статті 26 Закону № 3773- VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини п`ятою статті 26 Закону № 3773- VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону № 3773- VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22 січня 2018 року № 38/77), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119 (далі - Інструкція) , згідно пункту 4 якої іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворенні на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Інструкція детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що:

- у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу);

- у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС;

- у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

У пункті 7 Інструкції визначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:

невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави; якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію; якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, - до набрання рішенням суду законної сили.

Розділом ІІІ Інструкції встановлено, що у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.

За наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАС України (п. 1, 2 розділу ІІІ Інструкції).

Згідно частини першої статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства підлягають особи у випадку їх ухилення без поважних причин від виїзду в установлений рішенням про примусове повернення строк, або коли існують обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання такого рішення ще до спливу цього строку.

Суд зазначає, що відповідні органи за наявності підстав, передбачених частини першої статті 30 Закону № 3773-VI (тобто або не виконання у встановлений строк рішення про примусове повернення, або при наявності підстав вважати, що така особа буде ухилятися від виконання такого рішення) після виявлення/затримання такої особи невідкладно здійснюють підготовку для звернення з позовом до суду. При цьому, законодавством передбачена можливість подання до адміністративного суду позовної заяви відповідно до частини першої статті 289 КАС України.

В той же час, правовий аналіз норм матеріального та процесуального права щодо вирішення питання затримання іноземця або особи без громадянства стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, дає Суду право дійти висновку, що за наявності певних перелічених у цих нормах умов, існує правова можливість здійснити таке затримання як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації.

При прийнятті рішення про примусове повернення так і зверненні з позовом до суду, позивач наголошував на наявності передбачених вищенаведеними правовими нормами підстав для його задоволення у повному обсязі. Позивач доводив, що відповідач є судимою особою за тяжкий злочин та відбував покарання, перебуває на території України без належних на то законних підставах, засобів до існування та коштів немає, що може спровокувати на вчинення інших злочинів, за даними ЄІАС УМП відповідач на території України не зареєстрований, паспортний документ для виїзду з України та що посвідчує особу відсутній, існує лише довідка про звільнення з місця позбавлення волі.

Частиною 1 статті 15 Закону № 3773-УІ наведений перелік документів, за якими здійснюється в`їзд в Україну та виїзд з України іноземцями та особами без громадянства. Основними такими документами є паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України, відповідні посвідки на постійне або тимчасове проживання, посвідченням особи без громадянства для виїзду за кордон, проїзний документом для виїзду за кордон тощо.

Довідка про звільнення серії МИК № 016941, видана 12.11.2021 року Державною установою Вознесенська виправна колонія (№72), яка має фотокартку відповідача, не є передбаченим частиною першою статті 15 Закону № 3773-УІ документом, що дає можливість відповідачу здійснити виїзд з території України.

На підставі викладеного, Суд приходить до висновку про обґрунтованість підстав вважати щодо можливості ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення, та про необхідність затримання відповідача із поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Позивач з урахуванням особи відповідача обґрунтовано наголошує у скарзі, про існування ризику його втечі, а так само відсутності документа, що дає право на виїзд з України, що в свою чергу робить неможливим для відповідача самостійного залишення території України.

Суд вважає, що затримання особи-відповідача не зважаючи на серйозність заходу, з огляду на встановлені судами фактичні обставини, є цілком виправданими та належними, тому як в даному випадку застосування інших, менш суворих заходів, буде недостатніми для гарантування виконання такою особою певних обов`язків пов`язаних із залишенням території України. Затримання до закінчення проведенню процедури видворення, в тому числі для належної ідентифікації особи, відповідає волі національному законодавству, воно є також необхідним за конкретних обставин.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.02.2020 року (справа №585/2811/19)

Керуючись ст.ст. 9, 90, 122-123, 241-246, 250, 288, 289 КАС України

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби України у Миколаївській області до громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців задовольнити.

Громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусово видворити за межі України.

Затримати громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення його примусового видворення, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні терміном до 6 (шести) місяців.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.Є. Старжинська