Справа № 200/9899/21
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 р. Справа№200/9899/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про:

- визнання протиправними дій щодо відмови у видачі як члену сім`ї загиблого старшого солдата ОСОБА_2 посвідчення на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою КМУ від 28.05.1993 року № 379;

- зобов`язання видати посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою КМУ від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є матір`ю загиблого в зоні проведення АТО 13.04.2017 року внаслідок нещасного випадку військовослужбовця ОСОБА_2 . Позивач вважає, що має право на отримання посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби, тому звернулася з відповідною заявою до Донецького обласного територіального центру комплектування. Однак відповідач, протиправно відмовив їй у видачі такого посвідчення, оскільки на момент смерті донька позивача перебувала у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Прийнято розгляд справи проводити в строки встановлені ст. 258 КАС України.

Відповідно до вимог статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

В період з 13.10.2021 року по 05.11.2021 року суддя Голубова Л.Б. перебувала на лікарняному, у зв`язку з чим, розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) здійснюється після виходу з лікарняного.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідачем надано письмовий відзив від 20.09.2021 року № 06/506 (а.с. 71-73). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що згідно з положеннями частини 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Зазначає, що на час загибелі старший солдат ОСОБА_2 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено висновком експерта Бахмутського відділення судово-медичної експертизи від 27.06.2017 року за № 157.

На час загибелі старший солдат ОСОБА_2 розпивала спиртні напої на території військової частини НОМЕР_1 , де проходила військову службу за контрактом, святкуючи присвоєння військового звання іншому військовослужбовцю і була випадково застрелена іншою особою через неналежне поводження зі зброєю, що підтверджується актом службового розслідування командира військової частини від 04.05.2017 року.

Разом з тим, зазначає, що згідно даних витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 03.10.2017 року за № 2607 смерть старшого солдата ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби.

Посилаючись на положення частини 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_2 (а.с. 8-9). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю загиблого в зоні проведення АТО 13.04.2017 року внаслідок нещасного випадку військовослужбовця ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та про що свідчать витяг з особової справи № С-2229 та корінець сповіщення про смерть (загибель) № 84 (а.с. 10, 12-13).

13.05.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про видачу посвідчення на право користування пільгами, передбаченими пунктом 13 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України № 379 від 28.05.1993 року (а.с. 49).

Листом Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 26.05.2021 року № 09/01/715 позивача повідомлено про відсутність підстав для оформлення та видачі посвідчення члену сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, з посиланням на частину 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, згідно з положеннями якої дія цього закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження (а.с. 50-51).

Відповідач зазначив, що на час загибелі старший солдат ОСОБА_2 розпивала спиртні напої на території військової частини НОМЕР_1 , де проходила військову службу, святкуючи присвоєння військового звання іншому військовослужбовцю і була випадково застрелена іншою особою через неналежне поводження зі зброєю, що підтверджується актом службового розслідування командира військової частини від 04.05.2017 року (а.с. 22-27).

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України унормовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом першим пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідно до абзацу 9 пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому-восьмому цього пункту, визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 16 пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Судом встановлено, що загибла військовослужбовець ОСОБА_2 має склад сім`ї: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено витягом з особової справи № С-2229 (а.с. 12).

Пунктом 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі - Положення №302) передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого». Нагрудний знак зазначеним особам не видається.

Згідно абзацу 2 пункту 7 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 № 379 передбачено, що посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

Разом з тим, пунктом 2 частини 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів про те, що загибла військовослужбовець ОСОБА_2 вчиняла якісь протиправні дії у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, що призвели до її загибелі.

Відповідно до акту проведення службового розслідування, затвердженого командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_3 . Грузевичем 04.05.2017 року такі дії стосовно дочки позивача ОСОБА_2 вчинив старший сержант ОСОБА_4 , якого вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2018 року у справі № 219/7247/17 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 УК України та призначене відповідне покарання (а.с. 22-38).

Висновком експерта Бахмутського відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_5 від 27.06.2017 року за № 157 встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_2 виявлено етиловий спирт у концентрації 0,7% у крові, 1,21% у сечі, що зазвичай відповідає алкогольному сп`янінню легкого ступеню (а.с. 17-21).

Пунктом 1.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (далі - Положення №402) передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Підпунктом 2.4.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України № 402 визначено, що військово-лікарська експертиза може приймати постанову про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення:

За змістом п. 21.5 вказаного Положення «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби» або «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» або «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.

Отже, підставою для отримання посвідчення відповідно до зазначеного вище Закону є причинний зв`язок смерті з пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків).

Проте, експерт Бахмутського відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_5 не має статусу військово-лікарського експерта.

Згідно з витягом із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 03.10.2017 року за № 2607 смерть старшого солдата ОСОБА_2 ТАК, пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 39). Вказана обставина не є спірною між сторонами.

Крім того, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 травня 2019 року у справі № 640/20597/18 встановлено, що смерть старшого солдата ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби (а.с. 40-48).

Відповідно до приписів частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відмовляючи позивачу у видачі пільгового посвідчення Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виходив із того, що дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Як вбачається із матеріалів справи, жодних дій, вчинених старшим солдатом ОСОБА_2 у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, що призвели до її загибелі, нею не було вчинено.

Крім того, відповідачем не надано докази, які свідчать про вчинення старшим солдатом ОСОБА_2 злочину чи адміністративного правопорушення у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння. Більш того, на ОСОБА_2 не складались будь-які адміністративні протоколи про вчинення адміністративного правопорушення.

Смерть старшого солдата ОСОБА_2 , сталася внаслідок того, що старший сержант ОСОБА_4 , порушивши правила поводження з табельною зброєю здійснив постріл їй в голову, що встановлено вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2018 року у справі № 219/7247/17.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що смерть військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_2 є наслідком вчиненого щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ст. 414 УК України з боку старшого сержанта ОСОБА_4 .

З огляду на викладене вище, відповідно до приписів частини 2 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на позивача поширюється дія вказаного закону, а тому наявні підстави для встановлення статусу «член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби» та видачі відповідного посвідчення.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі як члену сім`ї загиблого старшого солдата ОСОБА_2 посвідчення на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою КМУ від 28.05.1993 року № 379, зобов`язання видати посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою КМУ від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (місцезнаходження: 87548, Доненька область, м. Маріуполь, вул. Громової, буд. 67, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови ОСОБА_1 у видачі як члену сім`ї загиблого старшого солдата ОСОБА_2 посвідчення на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379.

Зобов`язати Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї загиблого на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», форма і порядок видачі яких встановлений постановою КМУ від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби».

Стягнути з Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати з судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 11 листопада 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова