Справа № 480/5882/21
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2021 року Справа №480/5882/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Діски А.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5882/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ), в якому просить:
1. Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 01.06.2021 № 111 про звільнення ОСОБА_1 .
2. Зобов`язати відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з 02.06.2021 у зв`язку із закінченням строку контракту зробивши відповідний запис до трудової книжки та відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби: за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу з 02.06.2008 по 02.06.2021 без урахування попередньої служби за 13 (тринадцять) повних календарних років.
3. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
5. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014 -2021 роки.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що позивача незаконно звільнено зі служби 01.06.2021, оскільки останнім днем дії контракту є 02.06.2021. В наслідок незаконної видачі командиром військової часатини НОМЕР_1 від 01.06.2021 було порушено право позивача на отримання вихідної допомоги передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за повні 13 років служби за період з 02.06.2008 по 02.06.2021. Також на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно та за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з 2014 року по 2021 рік.
Ухвалою суду від 09.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
16.08.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що процес погодження Міністерством фінансів України обсягів бюджетних призначень займає тривалий час, по причинам, які не залежать від в/ч НОМЕР_1 і остання вплинути на процес погодження обсягів бюджетних призначень позбавлена можливості, оскільки не є головним розпорядником бюджетних коштів і погодження обсягів кошторисних призначень не входить до компетенції військової частини НОМЕР_1 . Очевидно, реалізація військовою частиною НОМЕР_1 прав військовослужбовців, позивача на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, повністю не залежить від дій військової частини НОМЕР_1 . Потреба у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно подавалась військовою частиною НОМЕР_1 до Головного управління Національної гвардії України. Отже в/ч НОМЕР_1 здійснила усі законні, допустимі, необхідні і достатні заходи для реалізації позивачем свого права на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Стосовно вимог позивача про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за період з 2017 по 2020 рік, відповідач зазначив, що встановлено та доведено лише факт того, що позивач за оскаржуваний період перебував на посаді контролера. Але для отримання права на додаткову щорічну відпустку відповідно до п. 4 статті 10-1 Закону України № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" додатку 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2012 р. № 702, а відповідно і грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки згідно пункту 14 статті 10-1 Закону України № 2011-XI, необхідно перебувати на військовій посаді, виконання обов`язків військової служби за якою пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я. Лише наявність вище перерахованих обставин/навантажень і дає право на щорічну додаткову відпустку, а відповідно і компенсацію при звільненні. Позивач набув права на додаткову відпустку, передбачену Постановою № 702, враховуючі що військова посада контролер, яку займав позивач під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 , є в Переліку військових посад згідно додатку 3 до Постанови № 702, однак позивач до виключення зі списків особового складу не звертався до в/ч НОМЕР_1 з відповідними рапортами (заявами) про виплату йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої Постановою № 702.
Крім того, зазначає що чинним законодавством України не визначено точну дату звільнення військовослужбовця по закінченню контракту, дане питання віддано до дискреційних повноважень військових частини. В жодному законодавчому акті не вказано що датою закінчення контракту є день набрання ним чинності, проте зазначено, що днем закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (ч. 3 статті 24 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"). Посилання Позивача на п. 22 Положення про проходження служби щодо обчислення військової служби за контрактом повними роками не спростовує позиції відповідача, оскільки строк служби військова частина і так обчислила повними роками для призначення відповідних виплат, посилання на день звільнення в даній статті відсутнє (25-29).
На виконання вимог ухвали суду від 17.09.2021 представником відповідача надано пояснення, в яких зазначено, що розрахунок вартості речового майна, що належить до видачі старшині ОСОБА_1 відповідно до довідки №191 не відповідає фактичним даним, оскільки при нарахуванні та видачі довідки № 191, речовою службою не було враховано внесення змін до наказу МВС від 07.06.2017 №475 "Про речове забезпечення НГУ" від 2019 року, що призвело до надмірного нарахування 824,40 грн.
Суд, перевіривши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що з 02.06.2008 позивач проходив військову службу за контрактом у внутрішніх військах МВС України (а.с. 40,)
Між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ, в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про роходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах сержантського і старшинського складу, строком на п`ять років (далі - Контракт). У відповідності до п. 11 Контракту контракт набирає чинності з 02.06.2016.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 01.06.2021 № 111 старшину ОСОБА_1 , який здав справи і обов`язки за посадою контролера 1-го стрілецького відділення 4-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України та звільненого відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у запас з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 по особовому складу від 20.05.2021 № 86 о/с (у зв`язку з закінченням строку контракту) 01 червня 2021 року, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с. 11).
Позивач звертався із рапортом від 31.05.2021 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно (а.с. 12).
Також позивач звертався до командира 1 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону із рапортом від 18.05.2021 щодо клопотання перед вищим командуванням про виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки протягом 2014-2020 років, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №702, в кількості 8 діб за рік (а.с. 16).
Проте грошову компенсацію замість належних до видачі предметів речового майна за час проходження військової служби та грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки протягом 2017-2020 років, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №702, позивачу не було виплачено, що не заперечує відповідач у відзиві.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльністі відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до ст. 1 Закону №2011-XIІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
З вищенаведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
У відповідності до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, (дія якого відповідно до ч.3 Указу поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
При цьому представник відповідача зазначає, що розрахунок вартості речового майна, що належить до видачі старшині ОСОБА_1 відповідно до довідки № 191 не відповідає фактичним даним, оскільки при нарахуванні та видачі довідки № 191, речовою службою не було враховано внесення змін до наказу МВС від 07.06.2017 №475 "Про речове забезпечення НГУ" від 2019 року, що призвело до надмірного нарахування 824,40 грн (а.с. 45)
Суд враховує, що відповідачем у відзиві на позовну заяву не заперечувалась правильність визначеної у наданій позивачу довідці № 191 суми та вказано, що цю суму було розраховано на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475.
Вказана сума грошової компенсації вартості за неотримане речове майно станом на час розгляду справи відповідачем не відшкодована, доказів на спростування вказаного відповідачем не надано.
Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльністі щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язаного з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров я, за період з 2017 по 2020 рік, суд зазначає наступне.
Згідно з абз. 1-2 ч. 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" затверджено, зокрема "Перелік військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я".
Тобто право на щорічну додаткову відпустку у військовослужбовців, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, виникло у 2012 році, з моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 01.08.2012 № 702.
Відповідно до п. 91, 92 додатку 3 Переліку військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, посада інструктора, старшого інструктора, контролера відноситься до посад, військовослужбовців, які здійснюють охорону державних підприємств "Горлівський хімічний завод", "Павлоградський хімічний завод", Шосткинського казенного заводу "Зірка" та Шосткинського казенного заводу "Імпульс", Донецького казенного заводу хімічних виробів, Рубіжанського казенного хімічного заводу "Зоря", виконання обов`язків за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
З наданого відповідачем витягу з послужного списку позивача вбачається, що позивач з 14.09.2010 по 31.01.2015 проходив військову службу за контрактом на посаді старшого інструктора кінологічного взводу 1-го стрілецького батальйону 2-го полку ВВ МВС України; з 31.01.2015 по 28.09.2017 проходив військову службу за контрактом на посаді старшого інструктора кінологічного взводу 1-го стрілецького батальйону 2-го полку НГ України; з 28.09.2017 по 16.11.2020 на посаді інструктора кінологічного взводу 1-го стрілецького батальйону 2-го полку НГ України; з 16.11.2020 по 01.06.2021 на посаді контролера 1-го стрілецького відділення 4-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військовох частини 3022 НГ України. Даний факт не заперечувався відповідачем (а.с. 40).
Тобто позивач мав право на щорічну додаткову відпустку пов`язану з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014-2021 роки.
В довідці т.в.о. начальника відділення кадрів військової частини НОМЕР_1 від 03.082021 вказано, що старшина ОСОБА_1 , дійсно проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посадах старший інструктор, інструктор, контролер та в зв`язку з настанням особливого періоду надання щорічних додаткових відпусток в кількості 8 діб, визначених Постановою № 702 було призупинено. За 2014-2021 роки ним дійсно не було використано 51 день додаткової відпустки, а саме за 2014-2020 роки по 8 днів (всього 48 днів) та за 2021 рік 3 дні (а.с. 32).
Суд зазначає, що відповідно до п. 8, 14, 17-19 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Тобто, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.
Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Такого висновку дійшов Верховний Суд в рішенні від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18 (щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки), яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 рішення від 16.05.2019 залишено без змін.
Свою відмову відповідач у відзиві на позов обґрунтовує також тим, що позивач не звертався із відповідними рапортами до виключення його із списків особового складу. Проте, додатком до позовної заяви позивачем долучено копії рапортів від 12.10 2020 та від 18.05.2021 щодо компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Судом такі твердження позивача визнаються необґрунтованим, оскільки обов`язок здійснити повний розрахунок покладено саме на військову частину, яка зобов`язана провести повний розрахунок на час звільнення позивача із служби.
Посилання відповідача на те, що позивач вже звільнений зі служби, а тому не має права на отримання коштів за невикористані дні додаткової відпустки, судом визнається необґрунтованим та безпідставним, з огляду на те, що сума компенсації входить до складу грошового забезпечення і, з врахуванням сталої практики Верховного Суду, не може бути обмежена будь-яким строком на виплату.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачеві грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014 - 2021 роки.
Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування і виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2014 - 2021 роки, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 01.06.2021 № 111 про звільнення ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з 02.06.2021 у зв`язку із закінченням строку контракту зробивши відповідний запис до трудової книжки та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби: за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу з 02.06.2008 по 02.06.2021 без урахування попередньої служби за 13 (тринадцять) повних календарних років, суд зазначає наступне.
Згідно із абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Як встановлено судом з 02.06.2008 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом (а.с. 40).
18.03.2016 між ОСОБА_1 та Міністерством внутрішніх справ, в особі командира військової частини НОМЕР_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах сержантського і старшинського складу, строком на п`ять років. У пункті 11 контракту визначено, що контракт набирає чинності з 02.06.2016 (а.с. 9).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 01.06.2021 № 111 старшину ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням строку контракту, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Також цим наказом визначено, що відповідно до пункту другого статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби: за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу з 02.06.2008 по 01.06.2021 без урахування періоду попередньої служби за 12 (дванадцять) повних календарних років (а.с. 11).
В позовній заяві позивач зазначає, що його мало бути звільнено 02.06.2021 та внаслідок прийняття відповідачем наказу 01.06.2021 було порушено право позивача на отримання вихідної допомоги, передбаченої на ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за повні 13 років служби.
Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає наступне.
Згідно з п.п. а п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), у зв`язку із закінченням строку контракту.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").
У відповідності до п. п. 22, 23 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, строк проходження військової служби за контрактом обчислюється повними роками. Строк контракту про проходження військової служби обчислюється з дня набрання ним чинності.
Як вбачається з контракту, строк його дії обчислюється роками. При цьому сторонами в контракті визначено, що контракт набирає чинності 02.06.2016. Суд зазначає, що останнім днем повного календарного року служби за цим контрактом є 1 червня кожного наступного року. Оскільки строк дії контракту, укладеного сторонами в 2016 році, становив 5 років, то, відповідно, останнім днем його дії є 01.06.2021.
Отже, суд вважає, що наказом № 111 від 01.06.2021 було правомірно припинено контракт про проходження ОСОБА_2 служби та виключено зі списків особового складу військової частини саме 01.06.2021, оскільки такий день є останнім днем дії цього контракту.
На думку суду, зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з 02.06.2021 призведе до необгрунтованого збільшення строку служби за відсутності діючого контракту.
Водночас із наданих позивачем копій контрактів (а.с. 7-8, 9) та наданого відповідачем витягу із послужного списку (а.с. 40) вбачається, що позивач проходив військову службу за контрактом з 02.06.2008 по 01.06.2021, що становить повних 13 календарних років.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 01.06.2021 № 111 визначено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби: за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу з 02.06.2008 по 01.06.2021 без урахування періоду попередньої служби за 12 (дванадцять) повних календарних років (а.с. 11).
Із наданої довідки начальника фінансової служби військової частини НОМЕР_1 (а.с. 41), розрахунку № 243 (а.с. 43) та платіжного доручення № 968 від 08.06.2021 (а.с. 44) вбачається, що відповідачем була нарахована та виплачена позивачу вихідна допомога за 12 повних календарних років.
Отже, при звільненні позивача з військової служби 01.06.2021, у зв`язку із закінченням контракту, відповідач повинен був виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби: за період календарної служби з дня останнього зарахування на службу з 02.06.2008 по 01.06.2021 без урахування періоду попередньої служби за 13 (повних) календарних років, а не за 12 (повних) календарних років служби.
Суд зазначає, що непроведення в день виключення зі списків особового складу повного розрахунку не може бути самостійною підставою для визнання протиправним наказу, яким виключено позивача зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
Скасування наказу про виключення позивача з особового складу не забезпечить ефективного поновлення його прав.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 01.06.2021 № 111 про звільнення ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з 02.06.2021 у зв`язку із закінченням строку контракту, зробивши відповідний запис до трудової книжки, задоволенню не підлягають.
Водночас відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своєї бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 (повних) календарних років служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на те, що обов`язок щодо обрахунку вислуги років та нарахування одноразової грошової допомоги покладено на відповідача, суд вважає за необхідне з метою повного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повних 13 календарних років служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повних 13 календарних років служби, з урахуванням виплачених сум.
Відповідно до ст. 139 КАС України, враховуючи часткове задоволення позову суд вважає за необхідне відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 1816 грн., сплачений за квитанцією № 183210075 від 30.06.2021 (а.с. 6).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування наказу, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно під час проходження військової служби.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2014 - 2021 роки.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повних 13 календарних років служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повних 13 календарних років служби, з урахуванням виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1816 грн.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска