Справа № 520/2836/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 520/2836/21

адміністративне провадження № К/9901/38936/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі №520/2836/21 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головне управління Національної поліції у Харківській області видати наказ по особовому складу про присвоєння дільничному інспектору міліції ОСОБА_1 , як працівнику міліції, чергового спеціального звання - капітан міліції з дати не пізніше 06 листопада 2015 року, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114;

- стягнути з Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції у Харківської області на користь ОСОБА_1 720 000, 000 грн відшкодування моральної шкоди

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, оскільки судом не визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.

27 жовтня 2021 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі №520/2836/21.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною другою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а також не підтверджено обставин, котрі були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

В обґрунтування касаційної скарги позивач вказав, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними, винесені з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що в позовній заяві та в апеляційній скарзі він надав обґрунтовані пояснення щодо поважності пропуску строку на звернення до суду, однак суди обох інстанцій не знаходили підстав для визнання поважними підстави пропуску строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з вимогами частини третьої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поряд з цим, відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Суд вказує, що поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з адміністративним позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Причини, які б підтверджували поважність причин пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом в межах розумного строку, скаржником не зазначені.

Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.

За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені скаржником причини пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом є неповажними.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУМВС України в Харківській області від 02 червня 2008 року № 214 о/с позивачу присвоєно спеціальне звання «старший лейтенант міліції». Враховуючи вимоги Порядку проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29 липня 1991 року № 114, право на отримання чергового спеціального звання «капітан міліції» виникло через три роки після присвоєння звання «старший лейтенант міліції», тобто не пізніше 02 червня 2011 року. Водночас, наказом ГУМВС України в Харківській області від 05 листопада 2015 року №594 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до пункту 64 (через скорочення штатів) Положення № 114. 05 грудня 2015 року позивач склав власноруч написану розписку про отримання вищезазначеного витягу із наказу про звільнення, з якого вбачається, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ у званні старшого лейтенанта міліції. Отже, починаючи з 05 грудня 2015 року позивач був обізнаний про порушення, на його думку, прав з боку ГУМВС України в Харківській області та мав можливість в місячний строк звернутися до суду за захистом порушених на його думку прав.

У цій категорії спорів законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

З вказаними вимогами позивач звернувся до суду 23.02.2021 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження та вказано, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду буде вирішено судом після надання витребуваних судом документів.

Після відкриття провадження у справі Головного управління Національної поліції в Харківській області подав до суду відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Обґрунтовуючи підстави пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що протиправне ненадання чергового спеціального звання, яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів (зокрема, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх України в Харківській області, Головного управління Національної поліції у Харківській області) може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна бездіяльність) стосовно працівника міліції, чим порушує право на чергове спеціальне звання. Виходячи з практики судів, про порушення свого права на надання чергового спеціального звання мав дізнатися з дати першого звільнення 06.11.2015 року, наказ ГУ МВС України в Харківській області від 05.11.2015 №594 о/с звільнено 06.11.2015, даний наказ скасовано, а позивача поновлено на посаді з 06.11.2015 на виконання постанови Харківського окружного адміністративного від 23.05.2016 у справі № 820/11676/15. Таким чином оскільки наказ № 594 скасовано, трудові відносини продовжувались тому позивач мав очікування на належне виконання ними дій щодо присвоєння чергового спеціального звання, що відповідало принципу юридичної визначеності.

Однак, суди попередніх інстанцій констатували, про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строків звернення до суду, оскільки вказана позивачем у клопотанні про поновлення строку хронологія подій жодним чином не наводить поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду. Адже після ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки позивач достеменно знав про те, що його було звільнено у званні старшого лейтенанта та не присвоєно чергове звання "капітана міліції" і протягом більше, ніж п`яти років мав можливість оскаржити такі дій відповідача в суді у порядку, передбаченому КАС України.

Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини, а до скарги не додано будь-яких доказів поважності пропуску строку на звернення з позовом до суду, які би зумовлювали об`єктивну неможливість вчасного звернення за захистом до суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що суди першої і апеляційної інстанцій, правильно застосували положення частини п`ятої статті 122 КАС України та пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною другою статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі №520/2836/21 за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов О.А. Губська О.В. Калашнікова