Справа № 160/3497/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/3497/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року (головуючий суддя Боженко Н.В.)

у справі № 160/3497/19

за позовом ОСОБА_1

до Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції

третя особа ОСОБА_2

про скасування постанови державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Чечелівського відділу ДВС м. Дніпра Головного Територіального Управління юстиції у Дніпропетровській області, за участю третьої особи ОСОБА_2 , в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мазур Анастасії Сергіївни від 13.04.2019 про накладення штрафу у розмірі 3 400 грн. на ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю постанови старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мазур Анастасії Сергіївни від 13.04.2019 про накладення на позивачку штрафу за повторне невиконання рішення у розмірі 3440 грн. Позивачка зазначає, що не порушувала порядку виконання рішення суду, бо по-перше, постанова про відкриття виконавчого провадження не була доведена до її відома, а по-друге, виконавче провадження було відкрито протиправно, бо вона ніколи не проживала та не була зареєстрована на території Чечелівського району м. Дніпра, про що було відомо як стягувачу, так і відділу ДВС. Таким чином правові підстави, визначені ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», для накладення на неї штрафу, відсутні, оскаржувана постанова не мотивована, бо не містить обставин, за яких виконавець дійшов висновку, що боржник не виконує рішення суду, єдиним обґрунтуванням винесення постанови є заява стягувача.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 адміністративний позов задоволено.

Суд виходив з того, що відповідачем не підтверджено невиконання позивачем рішення суду без поважних причин. Суд встановив, що процесуальні документи в межах виконавчого провадження № 58655011 на вказану ОСОБА_1 адресу відповідач не направляв, оскаржувана постанова про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду винесена вчетверте, що не передбачено ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що позивачка свідомо ухиляється від виконання рішення суду, оскільки їй достовірно відомо про наявність такого рішення, а також про його примусове виконання. Жодних дій, які б свідчили про виконання цього рішення, позивачка не вчинила, тому відповідач вважає, що постанова від 13.04.2019 про накладення штрафу винесена державним виконавцем правомірно. При цьому скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно обізнаності державного виконавця про проживання ОСОБА_1 за межами України через перебування на виконанні виконавчого провадження про стягнення аліментів (№58180195). Законом України «Про виконавче провадження» не перебачено обов`язку державного виконавця бути обізнаним про виконавчі провадження, які перебувають на виконанні у інших державним виконавців. Зауважує, що згідно акту прийому - передачі ВП №58180195 передано ст. державному виконавцю Мазур А.С. тільки 08.04.2019.

Представник позивачки подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення без змін як законне та обґрунтоване.

Також, представником позивачки подано клопотання про заміну відповідача правонаступником у справі, а саме: замінити Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області його правонаступником - Чечелівським відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 17.12.2019 року № 4053/5, Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було виведено зі складу Головного територіального управління юстиції в області та введено до складу Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

З огляду на наведене, клопотання представника позивача про заміну відповідача в порядку процесуального правонаступництва підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів здійснює апеляційний перегляд судового рішення в межах апеляційної скарги, тобто в межах задоволених позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Спір між сторонами виник з приводу правомірності прийняття відповідачем у виконавчому провадженні № 58655011 постанови від 13.04.2019 про накладення на позивачку штрафу у розмірі 3440 грн. за повторне невиконання рішення суду у справі № 175/5360/13-ц на підставі виданого 02.07.2018 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області виконавчого листа, згідно з яким:

1) зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) встановлено наступний час та дні для зустрічей батька з сином:

- батько має право на спілкування та проживання з сином, включаючи нічний час, під час своєї відпустки та щорічних шкільних канікул без присутності матері дитини - 60 днів щорічно, з можливістю розподілу цих днів протягом року;

- кожні парні тижні місяця з 09:00 години суботи до 20:00 години неділі, включаючи нічний час на території квартири ОСОБА_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 чи за іншим місцем його мешкання, без присутності матері дитини ОСОБА_1 ;

- спілкування з 09:00 години до 20:00 години на території власної квартири чи за іншим місцем мешкання ОСОБА_2 , без присутності матері дитини, в наступні святкові дні: Різдво, Пасха, Трійця, День Конституції, День Незалежності (за рік не менше 5 святкових днів, що дорівнюй половині всіх державних свят України) з можливістю змінити ці дні на інші святкові дні за обопільної згоди батьків;

- щоденне вільне спілкування з сином телефоном чи іншими телекомунікаційними мережами;

- день народження сина 08 листопада з 09:00 години до 20:00 години 09 листопада, кожний парний рік (2016, 2018...) за місцем мешкання ОСОБА_2 ;

- день народження ОСОБА_2 11 червня з 09:00 години до 20:00 години 12 червня за місцем мешкання позивача без присутності матері дитини;

- під час хвороби дитини з 09:00 години до 20:00 години за місцем знаходження сина з дотриманням його режиму та надавати вільний доступ лікарів для його огляду;

- вільне спілкування з сином в дошкільних, шкільних та інших навчальних закладах у час вільний від навчального процесу.

Судом встановлено, що 18.03.2019 старшим державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Мазур Анастасією Сергіївною відкрито виконавче провадження № 58564717 з приводу виконання виконавчого листа виданого 02.07.2018 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області у справі № 175/5360/13-ц.

Постанова про відкриття виконавчого провадження № 58654717 направлена ОСОБА_1 20.03.2019, отримана адресатом 07.05.2019.

23.03.2019 старшим державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Мазур А.С. складено постанову, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 1700 грн. на користь держави із посиланням на ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з невиконанням без поважних причин рішення суду. Підставою для винесення означеної постанови став відповідний акт державного виконавця від 23.03.2019.

25.03.2019 старшим державним виконавцем Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Мазур А.С. складено постанову, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3400 грн. на користь держави із посиланням на ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повторним невиконанням рішення боржником без поважних причин.

08.04.2019 державним виконавцем у виконавчому провадженні № 58654717 винесено постанову, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3400 грн. на користь держави із посиланням на ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повторним невиконанням рішення боржником без поважних причин.

11.04.2019 державним виконавцем у виконавчому провадженні № 58654717 винесено постанову, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3400 грн. на користь держави із посиланням на ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повторним невиконанням рішення боржником без поважних причин.

13.04.2019 старшим державним виконавцем Мазур А.С. складено акт державного виконавця при виконанні виконавчого листа № 175/5360/13-ц від 02.07.2018, яким встановлено, що виходом державного виконавця 13.04.2019 за адресою, визначеною виконавчим документом, а саме: АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_1 не з`явилась разом із дитиною ОСОБА_3 . Жодних поважних причин про свою відсутність разом із дитиною на час шкільних канікул державному виконавцю не повідомлено.

На підставі акту, 13.04.2019 державним виконавцем у виконавчому провадженні № 58654717 винесено постанову, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3400 грн. на користь держави із посиланням на ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повторним невиконанням рішення боржником без поважних причин. (т. 1 а.с. 251)

17.04.2019 ОСОБА_1 оскаржила постанову про відкриття виконавчого провадження № 58654717 у судовому порядку.

Також ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку постанови старшого державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 23.03.2019, від 25.03.2019, від 08.04.2019, від 11.04.2019 про накладення на ОСОБА_1 штрафів за невиконання рішення боржником без поважних причин.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 у справі № 160/3463/19, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.12.2019, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 23.03.2019 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700 грн.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та її і ОСОБА_2 син ОСОБА_3 проживають в АДРЕСА_2 , згідно з свідоцтва про реєстрацію тимчасового проживання.

21.03.2019 ОСОБА_1 зверталась до Чечелівського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою, в якій просила повідомляти її письмово про хід всіх виконавчих проваджень за адресою: АДРЕСА_2 .

За встановлених у справі обставин суд у справі № 160/3463/19 дійшов висновку, що відповідачем не доведено факт того, що боржнику ОСОБА_1 на момент прийняття відповідачем оскаржуваної постанови від 23.03.2019 було відомо про відкриття відповідачем 18.03.2019 виконавчого провадження №58654717. Одночасно судом встановлено, що про факт відкриття відповідачем виконавчого провадження та про існування постанови відповідача від 23.03.2019 про накладення штрафу на позивача стало відомо представнику позивача 04.04.2019 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №58654717.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2019 у справі № 160/3465/19, яке набрало законної сили 20.11.2019, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 25.03.2019 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400 грн.

Суд також встановив, що ОСОБА_1 разом із сином проживають за межами території України. Відповідач поштовим зв`язком направив ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_4 , постанову про відкриття виконавчого провадження № 58654717 від 18.03.2019, однак доказів отримання вказаної постанови ОСОБА_1 до 25.03.2019 суду не надано. Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено, що у 2019 році позивачка була зареєстрована або проживала за вказаною адресою.

Також суд встановив, що державний виконавець мала відомості про проживання ОСОБА_1 з сином за межами України у м. Краків, Польща, оскільки є державним виконавцем у виконавчому провадження про стягнення аліментів на користь матері, в якому аліменти перераховуються у Польщу. Крім того, 25 січня 2019 року до відповідача була подана заява про примусове виконання рішення, в якій була зазначена адреса позивачки та її телефон.

Враховуючи відсутність підтвердження отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження та подальших постанов і вимоги, тимчасове (з 01.06.2018) проживання позивача у місті Краків, винесення 10 постанов про повторне накладення штрафу, суд дійшов висновку, що прийняття постанови від 25.03.2019 року про накладення штрафу є неправомірним та необґрунтованим.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.08.2019 у справі № 160/3464/19, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2020, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 08.04.2019 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400 грн.

Суд виходив з встановлених обставин справи, що державний виконавець мав відомості про проживання позивача з сином за межами України у м. Краків, Польща, оскільки є державним виконавцем у виконавчому провадження про стягнення аліментів на користь матері, в якому аліменти перераховуються у Польщу та яке було передано державному виконавцю саме 08.04.2019, як зазначено самим відповідачем.

Також, 25 січня 2019 року до відповідача подана заява про примусове виконання рішення, в якій була зазначена адреса позивачки та її телефон, що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, 21 березня 2019 року позивачка ОСОБА_1 зверталась до Чечелівського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області із заявою, в якій просила повідомляти її письмово про хід всіх виконавчих проваджень за адресою: АДРЕСА_2 .

Не зважаючи на обізнаність відповідача стосовно адреси місця проживання ОСОБА_1 , оскаржувана постанова від 08.04.2019 направлялась на адресу: АДРЕСА_4 , що, на переконання суду є порушенням Закону України «Про виконавче провадження».

Також, з урахуванням даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, суд звернув увагу на те, що приймаючи оскаржувану постанову відповідачем не було враховано приписи ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено послідовність дій виконавця, та не зважаючи на наявність двох постанов про накладення штрафу, одна з яких була винесена за повторне невиконання рішення суду, відповідачем було винесено ще одну постанову про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду, винесення якої не передбачено ст. 75 «Про виконавче провадження».

Більш того, зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що фактично на позивача накладено штраф за те, що остання не відповіла на два телефонних дзвінка. Однак виконавчим документом позивача не зобов`язано відповідати на телефонні дзвінки, а позивача зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_2 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, при цьому номери телефонів в рішенні суду відсутні.

Суд дійшов висновку, що відповідачем не підтверджено невиконання позивачем без поважних причин рішення суду.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.08.2019 у справі № 160/3496/19, яке набрало законної сили 16.08.2019, позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 11.04.2019 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1700 грн.

При цьому судом не встановлено факту накладення державним виконавцем штрафу постановою від 11.04.2019 на позивача саме за невиконання вимог виконавчого документу, оскільки державним виконавцем у оскаржуваній постанові не зазначено, яким чином позивач не виконала виконавчий документ, тобто відповідачем не підтверджено невиконання без поважних причин судового рішення позивачем.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до частин 5, 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, здійснюється у випадку відсутності поважних причин такого невиконання.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірної постанови та накладення на позивача штрафу у подвійному розмірі були висновки відповідача стосовно повторного та безпідставного невиконання позивачем судового рішення по справі № 175/5360/13-ц.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови державного виконавця, виходом державного виконавця за адресою місця проживання та реєстрації стягувача, та за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_1 разом із дитиною ОСОБА_3 , не з`явились. Жодних поважних причин про свою вітність разом з дитиною на час шкільних канікул державному виконавцю не повідомлено.

Підставою для прийняття спірної постанови став акт державного виконавця від 13.04.2021, втім вказаний акт не є беззаперечних доказом повторного невиконання рішення суду, оскільки у акті не зазначено час, в який відбулося відвідування державного виконавця за вказаною адресою, також фактично не встановлено, що ОСОБА_1 не прибула на місце проведення виконавчих дій без поважних причин.

Отже, за таких обставин вказаний акт державного виконавця не може бути визнаний достітнім доказом у справі.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що факт повторності був, зокрема, обумовлений невиконанням позивачем наведеного судового рішення та прийняттям державним виконавцем постанов про накладення штрафу від 23.03.2019, від 25.03.2019, від 08.04.2019, від 11.04.2019.

Між тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що попередні постанови державного виконавця про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду, в тому числі у подвійному розмірі, скасовані в судовому порядку.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в силу приписів ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» штраф на боржника у подвійному розмірі може бути накладений у разі повторного та безпідставного невиконання судового рішення. В свою чергу, факт повторності наявний у разі вчинення боржником первинного невиконання судового рішення, за що останнього було притягнуто до відповідальності шляхом прийняття постанови про накладення штрафу.

Враховуючи встановлені у справі обставини справи, в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у даному випадку факту повторного невиконання боржником рішення суду без поважних причин, а тому оскаржувана постанова відповідача не може бути визнана законною та обґрунтованою.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Щодо доводів відповідача про необґрунтованість розміру судових витрат стягнутих судом першої інстанції з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Вербою Андрієм Петровичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 24 грудня 2011 року № 738) на підставі договору від 16.04.2019.

Відповідно до підпункті 1.1. статті 1 «Предмет договору» довіритель доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання представляти інтереси довірителя в Дніпропетровському окружному адміністративному суді у справі за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про та скасування постанови державного виконавця від 13.04.2019 року накладання штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 3 400 грн. у виконавчому провадженні № 58654717.

Актом виконаних робіт (наданих послуг) від 17.04.2019 встановлено, що відповідно до умов договору надання правової допомоги б/н від 16.04.2019 Виконавцем надана наступна правнича допомога: усні консультації з правових питань: кількість витраченого часу 1, сума витрат - 1000 грн.; проведення на вимогу клієнта аналізу судової практики з розгляду подібної категорії справ: кількість витраченого часу - 0,5, сума витрат 500 грн.; збір доказів, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження: кількість витраченого часу 0,5 сума витрат - 500 грн.; підготовка позовної заяви: кількість витраченого часу - 2 сума витрат - 2000 грн.; надання інших видів правничої допомоги на вимогу клієнта в тому числі правова оцінка судової перспективи справи: кількість витраченого часу 0,5, сума витрат - 500 грн.

Відповідно до пункту 3.1 договору про надання правової допомоги від 16.04.2019, почасовий гонорар адвоката складає 1000 грн. за годину роботи.

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 17.04.2019, відповідно до умов договору надання правової допомоги, вартість наданої правничої допомоги становить 4500 грн., з яких сплачено 1500 грн.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, з дотримання наведених норм законодавства, враховано складність справи, предмет спору, заперечення відповідача щодо розміру витрат та обґрунтовано зменшено розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, визначивши їх у розмірі 1500 грн.

Щодо вимог представника позивача про покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу під час апеляційного провадження у розмірі 7000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником позивача до суду надано договір про надання правової допомоги від 05.11.2019, копії квитанції № 28154 від 11.11.2019, копію акту виконаних робіт (наданих послуг) від 11.11.2019.

Згідно акту виконаних робіт від 11.11.2019, адвокатом відповідно до договору від 05.11.2019 була надана наступна правнича допомога:

- усні консультації з правових питань: кількість витраченого часу - 0,5 години, сума витрат 500 грн.;

- проведення на вимогу клієнта аналізу судової практики з розгляду подібної категорії справ: кількість витраченого часу - 0,5, сума витрат 500,00 грн.

- збір доказів, ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження: кількість витраченого часу - 1, сума витрат 1000,00 грн.;

- підготовка та подання заперечень щодо дій головуючого: кількість витраченого часу - 1, сума витрат 1000,00 грн.;

- підготовка та подання клопотання про врахування висновків суду касаційної інстанції і судової практики з розгляду подібної категорії справ: кількість витраченого час - 1,5, сума витрат 1500,00 грн.

- підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу: кількість витраченого часу - 3, сума витрат 3000,00 грн.

Відповідно до квитанції від № 28154 від 11.11.2019 позивачем сплачено адвокату Вербі А.П. грошові кошти у розмірі 1000 грн.

Відповідач, стверджуючи про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат, понесених на професійну правничу допомогу, зазначає, що при визначенні розміру витрат на професійну правову допомогу адвоката необхідно оцінювати рівень адвокатських витрат з урахуванням фактичного їх понесення та обґрунтованості відповідної суми.

Суд вважає, що підлягає відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн, за підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу.

Щодо решти витрат на правничу допомогу суд апеляційної інстанції вважає, що представником позивача не підтверджено зв`язок визначених в акті виконаних робіт від 11.11.2019 відповідних послуг із розглядом справи захистом інтересів позивача на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, оскільки наведені види послуг носять загальний характер.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року у справі № 160/3497/19 залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 3000 грн. (три тисячі) в рахунок понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Чечелівського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко