Справа № 420/16608/21
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасишиної О.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою Громадської організації Тарутинський район без корупції (місцезнаходження: 68500, Одеська область, Тарутине, вул. Красна, 223-А; ) до Комунального некомерційного підприємства Тарутинський центр первинної медико-санітарної допомоги Тарутинської селищної ради (місцезнаходження: 68500, Одеська область, Тарутине, вул. Красна, 75; ) про визнання відмови у задоволенні запиту на публічну інформацію протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Громадської організації Тарутинський район без корупції до Комунального некомерційного підприємства Тарутинський центр первинної медико-санітарної допомоги Тарутинської селищної ради, в якій позивач просить:

визнати відмову Комунального некомерційного підприємства «Тарутинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тарутинської селищної ради в задоволенні безкоштовно запит Громадської організації «Тарутинський район без корупції» на публічну інформацію від 06.04.2021 року протиправною;

зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Тарутинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тарутинської селищної ради надати інформацію на запит Громадської організації «Тарутинський район без корупції» від 06.04.2021 року безкоштовно.

Ухвалою від 17.09.2021 р. відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

18.10.2021 року (вх. № ЕП/27910/21) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

25.10.2021 року (вх. № 59202/21) представником позивача до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

01.11.2021 року (вх. № ЕП/29931/21) представником відповідача до канцелярії суду подані письмові заперечення на відповідь на відзив.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.04.2021 р. позивач надіслав на адресу відповідача запит про доступ до публічної інформації, в якому просив надати безкоштовно належним чином засвідчені копії відповідних документів, однак відповідачем направлено листа від 26.04.2021 року з вимогою відшкодувати фактичні витрати на друк копій в сумі 394,98 грн..

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останній діяв у межах наданих йому повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою слугував невірний розрахунок ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вартості фактичних витрат на копіювання та друк, а також ненадання на запит позивача від 01.02.2019 року безкоштовних перших 10 сторінок відповіді на звернення позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI зі змінами та доповненнями, (далі-Закон № 2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.1 Закону № 2939-VI).

Згідно ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Пунктом 6 ч. 1 статті 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч.4 ст. 20 Закону № 2939-VI).

Згідно ч.2 ст.21 Закону № 2939-VI, у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Частиною 3 ст. 21 Закону № 2939-VI визначено, що розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

В даному випадку механізм відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальними органами за запитом на інформацію визначено Порядком відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Держгеокадастр та його територіальні органи, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 20 грудня 2016 року за № 555, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 січня 2017 року за № 26/29894 (далі-Порядок).

Так, згідно п. 3 Порядку, документи за запитом на інформацію надаються безкоштовно, зокрема, якщо задоволення запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом, що не перевищує 10 сторінок.

Пунктом 4 Порядку передбачено, відшкодування запитувачами інформації фактичних витрат на копіювання або друк документів здійснюється у разі виготовлення більш як 10 сторінок запитуваних документів, починаючи з першої сторінки, відповідно до Розміру фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, розпорядником якої є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 20 грудня 2016 року № 555.

Відповідач у своєму листі від 26.04.2021 року №168 зазначає, що позивачу необхідно відшкодувати фактичні витрати на копіювання і друк документів, починаючи з 11 сторінки у розмірі 394,98 грн. і надіслав позивачу відповідний рахунок (а.с. 6-7).

Відповідач при формуванні вказаного рахунку виходив з того, що запитувана позивачем інформація складається з 87 аркушів, що перевищує кількість 10 аркушів які надаються безкоштовно, а вартість одного становить 4,54 грн.

Таким чином відповідач у розрахунку вартості фактичних витрат на копіювання та друк визначив вартість витрат без перших безкоштовних 10 сторінок відповіді.

З системного аналізу вищенаведених норм, під фактичними витратами на копіювання та/або друк документів, маються на увазі усі витрати, що здійснюються при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших 10 сторінок.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з абз.11 п.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено що якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з абз.11 п.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено що якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

В той же час, суд при розгляді даної справи і винесення у ній рішення керується ст. 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" згідно якої визначено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Так, ч.2 ст.21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Аналізуючи вказані норми закону суд констатує, що під фактичними витратами маються на увазі усі витрати, що здійсненні при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших 10 сторінок і таке право визначено позивачу Законом України "Про доступ до публічної інформації".

При цьому, питання щодо надання розпорядником інформації перших 10 сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв`язку з невідшкодуванням відповідних витрат Законом України "Про доступ до публічної інформації" та іншими чинними нормативно-правовими актами прямо не врегульовано.

Крім того, слід зазначити, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" має вищу юридичну силу ніж порядок, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 20.12.2016 року за № 555 "Про відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію" яким керувався відповідач при формуванні рахунку позивачу.

Суд також зауважує, що Конституційний Суд України в ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням Міжнародної благодійної організації "Екологія-Право-Людина" щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої, третьої статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 25 червня 2013 року № 29-у/2013 зазначив:

"Суб`єкт права на конституційне звернення - Міжнародна благодійна організація "Екологія-Право-Людина" (далі - Міжнародна благодійна організація) - звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням дати офіційне тлумачення положень статті 21 Закону, яка встановлює, що запит на інформацію надається безкоштовно (частина перша); у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більше як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк (частина друга); розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати на копіювання або друк, інформація надається безкоштовно (частина третя).

Автор клопотання просить дати офіційне тлумачення положень статті 21 Закону, а саме:

- частини першої в системному зв`язку з частиною другою в аспекті питання, чи гарантує ця стаття безоплатне надання кожному перших десяти сторінок на запит, незалежно від кількості аркушів, що виготовляються для задоволення запиту;

- словосполучення "фактичні витрати на копіювання та друк", яке міститься в частині другій;

- положення "розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником", яке міститься в частині третій. На думку Міжнародної благодійної організації, суб`єкти владних повноважень неоднозначно застосовують положення статті 21 Закону, що відображається в затверджених відомчими актами розмірах фактичних витрат на копіювання і друк одного аркуша та проведення обрахунку сторінок.

Суб`єкт права на конституційне звернення, порушуючи питання щодо обґрунтування встановлення розпорядниками інформації різного розміру відшкодування витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію в межах граничних норм, затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію" від 13 липня 2011 року № 740, намагається отримати консультацію з приводу неоднакового підходу до розрахунку фактичних витрат на їх виготовлення. Проте надання консультацій чи роз`яснень щодо застосування правових норм не належить до повноважень Конституційного Суду України (Ухвала Конституційного Суду України від 31 березня 2010 року № 15-у/2010).

При цьому за приписами частини другої статті 29 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII, предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Втім, зі змісту запитуваної позивачем інформації не убачається належність вказаної інформації до такої, що становить суспільний інтерес, та такої, що стосується безпосередньо позивача.

Відтак, суд вважає помилковими доводи позивача про належність запитуваної інформації до такої, що становить суспільний інтерес та безпідставними твердження позивача про протиправність вимоги відповідача з необхідності внесення плати за копіювання або друк документів.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що відповідач не надав позивачу безкоштовно 10 сторінок із загальної кількості сторінок відповіді на запит від 06.04.2021 року, суд дійшов висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Комунального некомерційного підприємства Тарутинський центр первинної медико-санітарної допомоги Тарутинської селищної ради щодо ненадання відповіді на запит Громадської організації Тарутинський район без корупції від 06.04.2021 року на отримання публічної інформації та зобов`язання Комунального некомерційного підприємства Тарутинський центр первинної медико-санітарної допомоги Тарутинської селищної ради надати Громадській організації Тарутинський район без корупції перші 10 сторінок документів на запит від 06.04.2021 року на отримання публічної інформації безкоштовно, повторно повідомити інформацію про конкретний розмір та способи сплати фактичних витрат на копіювання запитаної інформації та надати відповідь на запит Громадській організації Тарутинський район без корупції від 06.04.2021 року на отримання публічної інформації з урахуванням оплати фактичних витрат на копіювання запитуваної інформації.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача судового збору у розмірі 1135,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Громадської організації Тарутинський район без корупції (місцезнаходження: 68500, Одеська область, Тарутине, вул. Красна, 223-А; ) до Комунального некомерційного підприємства Тарутинський центр первинної медико-санітарної допомоги Тарутинської селищної ради (місцезнаходження: 68500, Одеська область, Тарутине, вул. Красна, 75; ) про визнання відмови у задоволенні запиту на публічну інформацію протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Комунального некомерційного підприємства Тарутинський центр первинної медико-санітарної допомоги Тарутинської селищної ради щодо ненадання запитуваної інформації на запит Громадської організації Тарутинський район без корупції від 06.04.2021 року на отримання публічної інформації.

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство Тарутинський центр первинної медико-санітарної допомоги Тарутинської селищної ради надати Громадській організації Тарутинський район без корупції перші 10 сторінок документів на запит від 06.04.2021 року на отримання публічної інформації безкоштовно, повторно повідомити інформацію про конкретний розмір та способи сплати фактичних витрат на копіювання запитуваної інформації та надати відповідь на запит Громадській організації Тарутинський район без корупції від 06.04.2021 року на отримання публічної інформації з урахуванням оплати фактичних витрат на копіювання запитуваної інформації.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Тарутинський центр первинної медико-санітарної допомоги Тарутинської селищної ради () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Громадської організації Тарутинський район без корупції () судові витрати у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 16.11.2021 р.

Суддя О.М. Тарасишина