Справа № 420/16127/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у поряду письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції ядерного регулювання України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції ядерного регулювання України, в якому позивач просить:

визнати бездіяльність Деатомрегулювання України щодо ненадання відповіді на запит до публічної інформації у якому просив надати на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 в електронному вигляді скановані копії сторінок журналу, в якому Південна держана інспекція ядерної та радіаційної безпеки у 2020 році реєструвала вихідну кореспонденцію, яку інспекція надсилала на адресу своїх контрагентів;

зобов`язати Деатомрегулювання України надати ОСОБА_1 у встановлені Законом України "Про доступ до публічної інформації" терміни та у встановленому Законом України "Про доступ до публічної інформації" порядку запитувані копій запитуваних документів, а саме надати на електронну адресу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в електронному вигляді скановані копії сторінок журналу, в якому Південна держана інспекція ядерної та радіаційної безпеки у 2020 році реєструвала вихідну кореспонденцію, яку інспекція надсилала на адресу своїх контрагентів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 07.06.2021 року звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації, проте станом на дату звернення до суду не отримав на неї відповіді.

Позивач вважає, що відмовою у задоволенні його запиту на інформацію Дератомрегулювання України порушило право позивача на інформацію, яке закріплено в ст. 34 Конституції України.

Відповідачем до суду подано відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача зазначив, що листом Держатомрегулювання від 11 червня 2021 р. №36-13/01/9215 надана відповідь на запити позивача щодо надання в електронному вигляді скановані копії журналів вхідної та вихідної кореспонденції за 2016 - 2020 роки» зокрема, на зазначений запит позивача від 07 червня 2021 р. (вх. № Держатомрегулювання 202із), яку відправлено позивачу на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 14 червня 2021 р. разом з відповідями на запити щодо аналогічної інформації, але за інші роки, що не заборонено Законом.

Тобто, відповідь на запит на інформацію №36-13/01/9215 надана Держатомрегулюванням протягом п`яти робочих днів з дня отримання запиту на електронну адресу, зазначену позивачем у запиті, чим належним чином виконано свій обов`язок щодо надання відповіді на інформаційний запит позивача, що підтверджується скриншотом сторінки з інформацією про відправку.

При цьому, представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодних доказів щодо неотримання відповіді на інформаційні запити, а твердження позивача у позові, що відповіді від Держатомрегулювання позивач до цього часу не отримав, не спростовує обставини, зокрема щодо фактичного надання Держатомрегулювання відповіді на запит, та не свідчать про факт не обробки інформаційного запиту позивача Держатомрегулюванням і є хибним.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується відповідачем позивач, 07.06.2021 року звернувся до Державної інспекції ядерного регулювання України, шляхом направлення з інформаційного запиту про отримання публічної інформації на електронну адресу відповідача, в якому просив надати на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 в електронному вигляді скановані копії сторінок журналу в якому Південна державна інспекція ядерної та радіаційної безпеки у 2020 році реєструвала вихідну кореспонденцію, яку інспекція надсилала на адресу своїх контрагентів. (а.с.9).

Листом Державної інспекції ядерного реагування України від 11.06.2021 року №36-13/01/9215 «про розгляд запиту на інформацію» позивачу надана відповідь на зазначену в запиті електронну адресу, що підтверджується скріншотом екрану електронної бази з інформацією про відправку листа. (а.с. 20, 21)

Так, з зазначеного листа вбачається, що на запити на публічну інформацію від 07 червня 2021 р. (вх. Держатомрегулювання від 07 червня 2021 р. №№ 193із-202із) щодо надання в електронному вигляді скановані копії журналів вхідної та вихідної кореспонденції за 2016-2020 роки, повідомлено наступне.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Запитувана інформація відповідно до п. 21 "Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Державній інспекції ядерного регулювання України", затвердженого наказом Держатомрегулювання від 23 січня 2017 року №16, ст. 6, 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації", віднесена до службової інформації, яка є інформацією з обмеженим доступом. Журнали реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції - це службові документи, в яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа, шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом необхідних відомостей про документи, має відповідні реквізити, зокрема, П.І.Б. кореспондентів, які не надавали згоди на розповсюдження конфіденційної інформації про себе. Позивача проінформовано, що обмеження доступу запитуваної інформації відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" обмежено виключно в інтересах національної безпеки, розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам і шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні. Враховуючи вищезазначене, керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" Держатомрегулювання відмовляє в задоволенні запиту на публічну інформацію.

Відповідно до скріншоту екрану електронної бази з інформацією про відправку листа, Державною інспекцією ядерного регулювання України лист за 36-13/01/9215 від 11.06.2021 року відправлено ОСОБА_1 14.06.2021 року.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» рішення Держатомрегулювання може бути оскаржено до вищого органу або суду

Відповідно до ч. 2 ст. 19, 40 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до Положення про Державну інспекцію ядерного регулювання України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 363, одними з основних завдань Держатомрегулювання є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері безпеки використання ядерної енергії та здійснення державного регулювання безпеки використання ядерної енергії.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" державне регулювання безпеки-використання ядерної енергії полягає у забезпеченні безпеки людини, навколишнього природного середовища, ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання та передбачає: встановлення нормативних критеріїв і вимог, що визначають умови використання ядерної енергії (нормування); видачу документів дозвільного характеру на здійснення діяльності у сфері використання ядерної енергії (провадження дозвільної діяльності); здійснення державного нагляду за дотриманням законодавства, умов документів дозвільного характеру, норм, правил і стандартів з ядерної та радіаційної безпеки, вимог фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромйпрвання, обліку та контролю ядерних матеріалів та інших джерел іонізуючого випромінювання, включаючи примусові заходи (державний нагляд).

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно з ст. 12, 19, ч. 1, ч. 4 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Приписами ч. 1 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Статтею 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" врегульовано, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Так, звернення позивача до суду обумовлено тим, що відповідач не надав інформації на його запит від 07.06.2021 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 07.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Державної інспекції ядерного регулювання України із запитом про надання на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 в електронному вигляді скановані копії сторінок журналу в якому Південна державна інспекція ядерної та радіаційної безпеки у 2020 році реєструвала вихідну кореспонденцію, яку інспекція надсилала на адресу своїх контрагентів.

Листом Державної інспекції ядерного реагування України від 11.06.2021 року №36-13/01/9215 «про розгляд запиту на інформацію» позивачу надана відповідь на запит від 07.06.2021 року на зазначену в запиті електронну адресу, що підтверджується скріншотом екрану електронної бази з інформацією про відправку листа.

Відповідно до скріншоту екрану електронної бази з інформацією про відправку листа, Державною інспекцією ядерного регулювання України лист за №36-13/01/9215 від 11.06.2021 року відправлено ОСОБА_1 14.06.2021 року.

Таким чином, Державною інспекцією ядерного регулювання України позивачу надано інформацію на запит від 07.06.2021 року, яку надіслано на вказану позивачем у запиті електронну адресу, чим належним чином виконано свій обов`язок щодо надання відповіді на інформаційний запит позивача, у зв`язку із чим підстави для визнання протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у ненаданні відповіді на запит у суду відсутні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної інспекції ядерного регулювання України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Державна інспекція ядерного регулювання України (вул. Арсенальна, 9/11, м. Київ, 01011, 6)

Суддя П.П. Марин

.