Справа № 140/13261/21
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

15 листопада 2021 року ЛуцькСправа № 140/13261/21
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Брендборд» звернулося в суд із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до Виконавчого комітету Луцької міської ради, Комунального підприємства «Луцькреклама», Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства «Луцькспецкомунтранс», шляхом заборони комунальному підприємству «Луцькреклама», Луцькому спеціальному комунальному автотранспортному підприємству «Луцькспецкомунтранс», виконавчому комітету Луцької міської ради та іншим особам, які можуть діяти за їх дорученням або самостійно вчиняти дії спрямовані на демонтаж спеціальних рекламних конструкцій, встановлених товариством з обмеженою відповідальністю «Брендборд» на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами у місті Луцьку від 20.07.2016 №21 (м. Луцьк, на розі вул. Ковельської та вул. Чернишевського) з причин закінчення його дії.

В обґрунтування вказаної заяви представник товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» зазначив, що заявник здійснює на території м. Луцьк господарську діяльність з розміщення зовнішньої реклами. Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради «Про демонтаж засобів зовнішньої реклами» №898-1 від 03.11.2021 року зобов`язано власників засобів зовнішньої реклами, у т.ч. і ТзОВ «Брендборд», демонтувати рекламні конструкції розміщені без відповідних дозволів. Строк дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами у м. Луцьку від 20.07.2016 №21 ((м. Луцьк, на розі вул. Ковельської та вул. Чернишевського) закінчився 01.10.2021 року, проте, у відповідності до пункту 2-1 ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» дозволи вважаються продовженими на весь період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із порушенням корона вірусної хвороби і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення. Вказує, що виконання вказаного рішення, до прийняття судом рішення по суті позовних вимог, призведе до заподіяння позивачу майнової шкоди та неможливості виконання рішення суду, неможливості поновлення порушених майнових прав.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд керується таким.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частини шостої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Із системного аналізу вимог наведених статей вбачається, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними із заявленими позовними вимогами, безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Таким чином, із цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Проте, заявником у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, лише вказано на протиправність спірного рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради, при цьому не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Водночас, важливим є зауважити, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.

В даному випадку, вжиття заходів забезпечення позову є передчасним.

Правомірність та оцінка оскаржуваного рішення підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті про його оскарження та буде надана судом за результатами розгляду справи. Задоволення заяви про забезпечення позову фактично буде розглядом позовних вимог по суті, що не відповідає призначенню правового інституту забезпечення адміністративного позову.

Разом з тим, суд вбачає за необхідне наголосити на тому, що порушене право заявника буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» про забезпечення позову до подання позовної заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя А.Я. Ксензюк