Справа № 420/7769/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7769/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просить: визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС в Одеській області від 18 лютого 2021 року №Ф-32278-51.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він отримав поштою вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18 лютого 2021 року № Ф-32278-51 на суму 34 810,43 грн, проте позивач стверджує, що протягом періоду, за який нараховано борг зі сплати єдиного соціального внеску, він не здійснював та не вів господарську діяльність, доходи від такої не отримував. Також, повідомляє, що відповідно до записів у трудовій книжці, у вказаний період був, і на день отримання вимоги, є найманим працівником, тобто є застрахованим, і платником єдиного внеску за нього є його роботодавець- ТОВ "Мультитранс", з 12.03.2021 платником єдиного внеску за нього є його роботодавець- ТОВ "Нікатрак" , а мета збору єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Оскільки сума боргу (недоїмки) нарахована без наявності об`єкту оподаткування безпідставно, та є сумою подвійного оподаткування, тому на думку позивача слід скасувати вимогу відповідача.

Ухвалою від 17.05.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 16.07.2021 року ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 06 вересня 2021 року об 11:15 год. Витребувано від Головного управління ДПС в Одеській області інформацію стосовно того, чи був позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, на якій системі оподаткування (загальній чи спрощеній) перебував позивач, чи отримував позивач доходи за період з 2018 року по 31.01.2021 року, чи подавалися позивачем декларації за період з 2018 року по 31.01.2021 року.

У підготовчому засіданні продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою від 27.09.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 26 жовтня 2021 року о 14 год. 30 хв.

У судове засідання, призначене на 26.10.2021 року на 14 год. 30 хв., сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

26.10.2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість продовження розгляду справи по суті за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 КАС України.

24.06.2021 року електронною поштою представник відповідача надав письмовий відзив на позов, у якому зазначив, що оскільки відповідно до інформації з Електронної картки платника податків позивач - фізична особа-підприємець, у тому числі яка обрала спрощену систему оподаткування, ОСОБА_1 зобов`язаний був впродовж з 01.01.2018 сплачувати щоквартально єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, в термін до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок, як особа, що провадить незалежну професійну діяльність. Тобто дії контролюючого органу щодо нарахування штрафної санкції у вигляді вимоги про сплату боргу №Ф-32278-51 від 18.02.2021 на суму 34 810, 43 грн. є цілком законним.

Дослідивши в порядку письмового провадження наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа - підприємець з 17.05.2006 року по 15.06.2021 року, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.67).

Позивач був взятий на податковий облік в органах ДПС 25.05.2006 року, перебував на загальній системі оподаткування.

Впродовж 2017-2021 років позивач податкову звітність з ЄСВ до контролюючого органу не подавав.

Вказані обставини підтверджуються відомостями, наданими відповідачем на виконання ухвали суду від 16.07.2021 року (а.с.59).

18 лютого 2021 року ГУ ДПС в Одеській області було сформовано вимогу №Ф-32278-51 про сплату боргу (недоїмки), якою ОСОБА_1 повідомлено, що заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2021 року становить 34 810,43 грн. (а.с.8).

Відповідно до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 станом на 31.01.2021 заборгованість по нарахуванню єдиного внеску склала 34 810,43 грн., яка виникла внаслідок несплати єдиного внеску за 2017-2020 роки.

Також судом встановлено, що в період з 25.06.2015 року по 18.02.2021 року позивач був найманим працівником у ТОВ "Мультитранс", отримував дохід, та ЄСВ за нього сплачував роботодавець, що підтверджується довідкою ТОВ "Мультитранс" про виплату заробітної плати, та утримання податків і зборів роботодавцем від 29.04.2021 № 4, а також записами у трудовій книжці позивача (а.с.12-16).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом № 2464-VI.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Тобто, до 01.01.2017 року фізична особа-підприємець, яка перебувала на загальній системі оподаткування, за відсутності доходу мала право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

З 01.01.2017 пункт 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI було викладено у новій редакції, відповідно до якої єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, з 01.01.2017 визначення бази нарахування ЄСВ для фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, стає обов`язком, а не правом, навіть за відсутності доходу у звітному періоді, при цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Разом з тим, суд зауважує на таких обставинах.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір цього внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає податковий орган, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 4 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18), від 07.07.2021 року (справа № 142/252/19).

Як зазначено судом вище, у тому числі в період з січня 2017 року по грудень 2020 року (період, за який нараховано ЄСВ) позивач був найманим працівником, отримував дохід, та ЄСВ за нього сплачував роботодавець - ТОВ " Мультитранс ", що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, що перебував на загальній системі оподаткування та не отримував у цей період доходу від підприємницької діяльності.

Посилання відповідача у відзиві щодо періоду, за який нараховано ЄСВ, з 2018 ро 2020 рік, суд вважає помилковим, оскільки нарахування суми 8448 грн. 09.02.2018 року відбулося на попередній 2017 рік. Разом з тим, дана обставина не має істотного значення для вирішення спору, оскільки, як зазначено судом вище, увесь цей період позивач був найманим працівником, ЄСВ за нього сплачував роботодавець, доходу у вказаний період як ФОП, що перебувала на загальній системі оподаткування, позивач не отримував, а тому сплата єдиного внеску позивачем як фізичною особою-підприємцем, яка одночасно перебуває у трудових відносинах, спричинила би подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених вище обставин суд дійшов висновку, що сума боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначена відповідачем у вимозі від 18 лютого 2021 року №Ф-32278-51, є безпідставною та необґрунтованою, відповідач не довів суду правомірність оскаржуваної вимоги, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно частини 1 статті 139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені нею документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 18 лютого 2021 року №Ф-32278-51 «Про сплату боргу (недоїмки)».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (адреса: вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів