Справа № 400/7795/21
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 р. № 400/7795/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Головного управління ДПС в Одеській області, вул. Семінарська, 5, м. Одеса, Одеська область, 65044,
третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:Доброславський відділ державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Центральна, 75, с. Доброслав, Лиманський район, Одеська область, 67500,
про:скасуваня вимоги від 06.11.20 р. № Ф-9922-54,
ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного Управління ДПС в Одеській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Доброславський відділ ДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування вимоги про сплату боргу(недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-9922-54 про зобов`язання про сплату ОСОБА_1 боргу в сумі 35588грн.74коп. без подальшого нарахування боргу і виключенням відповідних відомостей з бази даних ДПС України.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що тільки 20.08.2021, коли звернулась до державного реєстратора дізналась, що вона зареєстрована з 06.02.2002 фізичною особою-підприємцем за дошлюбним прізвищем ОСОБА_1 -Лиманською ДПС Одеської області. З 2002 не здійснювала підприємницьку діяльність, декларацій не подавала. Весь час працює на різних підприємствах по трудовому договору. З 02.07.2012 працює в ТОВ «АТБ-Маркет» та з 28.07.2000 зареєстрована в м. Миколаєві.

Відповідач надав відзив на позов, в якому позов не визнав, оскільки позивач за даними інформаційної системи ДПС здійснювала підприємницьку діяльність та перебувала на обліку ГУ ДПС в Одеській області(Доброславське ДПІ), вид діяльності 51-оптова торгівля і посередництво в оптовій торгівлі. Позивач зазначає, що підприємницькою діяльністю не займалася, однак відповідні зміни до ЄДР не вносила, інформацію, документи, що підтверджують державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, відомості щодо зняття з обліку платника єдиного внеску в органах ПФУ чи інші відомості з ЄДР про припинення підприємницької діяльності до контролюючого органу не надсилала, а відповідна заява була подана лише 20.08.2021. Відповідно до норм ЗУ №2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці , тому спірна вимога прийняття на підставі норм чинного законодавства та скасуванню не підлягає.

Третя особа пояснення суду не надала.

В судовому засіданні 12.10.2021 позивач та представник позивача надали суду пояснення та суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

16.08.2021 позивач з додатку «Дія» дізналась про відкрите виконавче провадження, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 66365811 про примусове виконання вимоги № Ф-9922-54 від 06.11.2020 про стягнення з позивача 35588,74грн. на користь ГУ ДПС в Одеській області.

Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить, що позивач 06.02.2002 взята на облік, як платник єдиного внеску за адресою Одеська область, Комінтернівській район, с. Григорівка до Головного управління ДПС в Одеській області, Южненське управління, Лиманська ДПІ (Лиманський район). Запис про припинення підприємницької діяльності 20.08.2021.

Корінець вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2020 № Ф-9922-54 свідчить, що у позивача станом на 31.10.2020 сума боргу зі сплати єдиного внеску складає 35588,74грн.

Картка особового рахунку позивача, яку надав суду відповідач свідчить, що станом на 09.02.2018 заборгованість складає 8448 грн., станом на 31.10.2020-35588,74грн.

В судовому засіданні позивач суду пояснила, що ніколи підприємницькою діяльністю не займалась, декларації, звіти по податкової інспекції або до ПФУ не подавала.

З 02.07.2012 позивач працює в ТОВ «АТБ-Маркет» на посаді продавця, що підтверджується записом у трудовій книжці.

На виконання ухвали суду від 28.09.2021 ГУ ПФУ у Миколаївській області повідомило суд, що за період січень 2017 та листопад 2020 в персональній картці ОСОБА_1 в реєстрі застрахованих осіб обліковано відомості про нарахування заробітку ( у сумі не меншій, ніж розмір мінімальної заробітної плати) та сплати ЄСВ по страхувальнику ТОВ «АТБ Маркет» та відповідний період зараховано до страхового стажу.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом № 2464-VI (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

П. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу 1 п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловнена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Системний аналіз ст. 9, 12, 14 Закону № 2464, розділів IV та VI "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 свідчить, що дії відповідача щодо формування вимоги базуються на даних Інтегрованої картки платника податків (далі - ІКПП).

Тому, позовні вимоги в частині словосполучення « без подальшого нарахування боргу і виключення відповідних відомостей з бази даних ДПС України» належить задовольнити в іншій спосіб - шляхом зобов`язання відповідача видалити з ІКПП позивача дані про наявність боргу з ЄСВ у сумі 35588,74 грн.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому позовні вимоги слід задовольнити.

Судовий збір розподіляється відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, Одеська область, 65044, ідентифікаційний код 44069166) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу від 06.11.2020 року № Ф-9922-54.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ідентифікаційний код ВП 44069166) видалити з ІКПП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) дані про наявність заборгованості (недоїмки) з ЄСВ в сумі 35588,74 грн.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, Одеська область, 65044, ідентифікаційний код 44069166) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень), сплачений квитанцією № 0.0..1 від 08.09.2021 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко