Справа № 500/3313/21
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3313/21

26 жовтня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Паряк Тетяни Дмитрівни

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Дмитренко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення №456 23.04.2021, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №456 десятої сесії восьмого скликання Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 23.04.2021 про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства;

зобов`язати Озернянську сільську раду Зборівського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:002:0354.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства. Однак, за результатами розгляду зазначеної заяви, відповідач рішенням №456 від 23.04.2021 відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою, відповідно до ст. 12, 81, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, ст. 25, 26 Закону України "Про землеустрій" та ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Позивач вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою від 15.06.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

02 серпня 2021 року ухвалою суду було призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 15.09.2021 о 10:15 год.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 09.09.2021. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, вважає, що відповідне рішення є вмотивованим та законним.

Ухвалою суду від 15.09.2021, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відкладено розгляд справи на 26.10.2021 о 09:45 год. для підготовки до надання нових пояснень по справі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач звернувся до Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га.

За результатами розгляду зазначеної заяви та поданих до неї документів, відповідач 23.04.2021 на десятій сесії восьмого скликання прийняв рішення №456 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність", яким вирішено відмовити ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідно до ст. 12, 81, 116, 118, 121, 122 Земельного кодексу України, ст. 25, 26 Закону України "Про землеустрій" та ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Не погодившись із рішенням органу місцевого самоврядування про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст.122 Земельного кодексу України).

Згідно з частинами першою, другою статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про затвердження проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 3 статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень, зокрема, органу місцевого самоврядування відступати від положень статті 123 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що узгоджується із вимогами ч. 2 ст. 123 ЗК України.

Позивачем при зверненні до відповідача із даною заявою надано необхідні правовстановлюючі документи.

Як вбачається зі змісту рішення про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність №456 від 23.04.2021, відповідачем не зазначено жодних підстав для відмови.

За таких обставин, суд робить висновок, що відповідачем не виконано вимогу закону щодо прийняття рішення із наведенням законних підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Надаючи оцінку цим твердженням, суд враховує, що відповідачем суду під час розгляду справи не надано та матеріали справи не містять жодних доказів, на яких підставах прийнято спірне рішення.

Суд зауважує, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина перша статті 9 КАС України).

Частина перша статті 77 КАС України встановлює обов`язок кожної сторони доводити ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Разом з тим, частина друга цієї статті обумовлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідач не спростував доводи позову та не підтвердив належними та допустимими доказами наявність фактичних обставин, які давали йому правові підстави для прийняття рішення про відмову позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за його заявою.

Крім того, спірне рішення є невмотивованим та не містить жодної із підстав, визначених частиною третьою статті 123 ЗК України. Відтак, рішення відповідача не ґрунтується на обставинах, доведених належними та допустимими доказами, а тому з цих підстав не може вважатися обґрунтованим.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що рішення Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області №456 від 23.04.2021 про відмову ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, як наслідок належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, визначені законом.

При цьому суд зазначає, що при прийнятті рішення відповідач не вправі відмовляти позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з тих підстав, які не знайшли свого підтвердження при оцінці судом у цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 року у справі № 806/2540/17, а тому відповідно до статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 908 грн. згідно з квитанцією № 99233 від 09.06.2021.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. Визнати протиправним та скасувати рішення №456 від 23 квітня 2021 року десятої сесії Озернянської сільської ради, Зборівського району, Тернопільської області.

Зобов`язати Озернянську сільську раду, Зборівського району, Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:002:0354.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Озернянської сільської ради, Зборівського району, Тернопільської області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Озернянська сільська рада Зборівського району Тернопільської області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Шевченка, 46а,с. Озерна,Зборівський район, Тернопільська область,47264 код ЄДРПОУ/РНОКПП 04392310).

Головуючий суддя Подлісна І.М.