Справа № 620/9508/21
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2021 року Чернігів Справа № 620/9508/21

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача у не виплаті позивачу компенсації в сумі 22 491,12 грн за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, яка надає соціальні послуги без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі по догляду за бабусею ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заборгованість з компенсації як особі, яка надає соціальні послуги по догляду за бабусею ОСОБА_2 в сумі 22 491,12 грн за період з 01.01.2020 по 31.12.2020.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не виплачено їй компенсацію як особі, яка надає соціальні послуги по догляду за бабусею ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, оскільки нею було дотримано порядку звернення за такою, у встановлений законодавством строк.

Суд ухвалою від 10.09.2021 відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Одночасно було встановлено 15-денний строк відповідача для подання відзиву на позов.

Протягом встановленого судом строку, відповідачем подано відзив на позов, в якому останній позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Вказує, що дії Департаменту були правомірними, право позивача на отримання компенсації у передбаченому чинним законодавством розмірі не порушено, а отже, позовні вимоги є необґрунтованими, з огляду на що, позов задоволенню не підлягає.

Згідно п.3.2 та п.4.2 Положення про департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 24.12.2020 № 3/VIII-18 управління соціального захисту населення Деснянського району є одним із структурних підрозділів Департаменту. Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради (далі - Департамент) представляє свої інтереси у відносинах з органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та в судах загальної юрисдикції. Таким чином в даному випадку відповідачем є саме Департамент.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

ОСОБА_1 здійснює догляд на непрофесійній основі за бабусею ОСОБА_2 інвалідом 1 групи (А), яка потребує постійної сторонньої допомоги.

Як особа, яка надає соціальні послуги без здійснення підприємницької діяльності на непрофесійній основі за догляд за бабусею, позивачу виплачується компенсація, яка передбачена ч. 7ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», на основі її звернення 01.07.2018 (зареєстроване 03.07.2018) до Департаменту з заявою щодо призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів від 23.09.2020 №859, затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Керуючись зазначеним Порядком, 20.11.2020 позивач звернулась до відповідача із відповідною заявою (а.с.27).

У відповідь на звернення позивача, останній надані роз`яснення листами від 22.12.2020, від 15.02.2021 та від 02.03.2021, що слідує з листа відповідача №01-10/237-11 (а.с.51), надісланого на Вимогу позивача про виплату заборгованості з компенсації, за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі у сумі 22 491,12 грн (а.с.43-45).

Крім того, листом від 17.06.2021 №08-07/4707 (а.с.62) позивачу повідомлено, що відповідно до поданої нею заяви компенсація фізичних особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі була призначена на період з 01.12.2020 по 30.11.2021 включно, а за листопадам 2020 року компенсація отримана позивачем по Постанові №588, в тому числі з 01.12.2020 по 31.12.2020 1910,42 грн, на період з 01.01.2021 по 30.11.2021 включно 2072,42 грн щомісячно.

Вважаючи, що відповідачем порушено її права, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 №2671-VIII (далі - Закон №2671) визначає основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах.

У відповідності до пункту 17 статті 1 Закону №2671 соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають.

Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини 6 статті 13 Закону №2671 фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: особами з інвалідністю І групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною 7 статті 13 Закону №2671 фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.

Серед основних принципів надання соціальних послуг, передбачених статтею З Закону №2671, зокрема, є принцип добровільності вибору отримання чи відмови від надання соціальних послуг.

Аналіз зазначених приписів законодавства свідчить про те, що виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, мають компенсаційний (заохочувальний характер) і не відносяться до соціальних гарантій.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» (далі - Порядок №558) непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Згідно з пунктом 2 Порядку №558 компенсація призначається, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у таких розмірах:

15 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги особам з інвалідністю І групи;

10 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам похилого віку, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування, особам з інвалідністю ІІ групи та дітям з інвалідністю;

7 відсотків - фізичним особам, які надають соціальні послуги особам з інвалідністю III групи та хворим, які за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребують постійного стороннього догляду і не здатні до самообслуговування.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач перебувала на обліку в Департаменті, як отримувач компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з липня 2018 року по листопад 2020 року включно.

На виконання Закону №2671 постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 (далі - Постанова №859) затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Згідно з пунктом 2 Постанови №859 фізичним особам, які надають соціальні послуги, щомісячні компенсаційні виплати, призначені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» (втратила чинність), проводяться до дати призначення таким фізичним особам іншої виплати на догляд, установленої законодавством, або до 31.12.2022.

При цьому, пунктом 4 Постанови №859 визначено, що вона набирає чинності з дня опублікування і застосовується з 01.01.2020 для осіб, які протягом 60 календарних днів із дня її опублікування звернуться за призначенням компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Постанова набрала чинності з 25.09.2020, крім підпункту 2 пункту 7 Порядку (щодо подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, документів в електронній формі), який набирає чинності з 01.01.2021.

ОСОБА_1 в своєму позові наполягає на застосуванні пункту 4 Постанови №859, оскільки 20.11.2020 вона звернулась з заявою про призначення їй компенсації як особі, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Однак, як зазначалось вище пунктом 2 Постанови №859 передбачено, виплата компенсації допомоги проводяться до дати призначення таким фізичним особам іншої виплати на догляд.

Позивачем не заперечується, що у період з січня 2020 року по листопад 2020 року вона вже отримувала компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги по догляду за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призначеної відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558.

Як вбачається з довідки Департаменту від 19.04.2021 №1613, ОСОБА_1 отримувала компенсацію за надання соціальних послуг особам з інв. 1 гр. у наступних розмірах: з січня по червень 2020 року по 315,30 грн за місяць; з липня по листопад 2020 року по 329,55 грн за місяць; у грудні 2020 року 2031,26 грн (після призначення компенсації у відповідності до Постанови №859).

Тобто, з грудня 2020 року по листопад 2021 року включно позивач перебуває на обліку в Департаменті, як отримувач компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Суд зазначає, що Закон України «Про соціальні послуги» був прийнятий 17.01.2019, а введення в дію відбулось 01.01.2020. Однак реалізувати на практиці цей закон було можливо лише після того, як був прийнятий «Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі», затверджений постановою Кабінету Міністрів України лише 23.09.2020 №859. Таким чином фізичні особи у яких з`явилось право на отримання компенсації за надання соціальних послуг з січня 2020 року (після введення в дію Закон України «Про соціальні послуги») не мали можливості отримати таку компенсацію до прийняття Постанови №859 від 23.09.2020. При цьому тим особам, яким компенсація була призначена до введення в дію 01.01.2020 Закону України «Про соціальні послуги» виплата компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги не припинялась, в тому числі і ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, пункт 4 Постанови №859, на який посилається позивач, не передбачає здійснення перерахунку раніше призначених виплат, а визначає лише порядок призначення компенсації особам, які не мали можливості отримувати вищезгадані компенсації з січня 2020 року у зв`язку із змінами в законодавстві. Отже після звернення ОСОБА_1 20.11.2020 до Департаменту із заявою про призначення їй компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, їй було припинено виплату компенсації у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2004 №558, яка втратила чинність, та призначено компенсацію з першого числа наступного місяця у відповідності до постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859.

У відповідності до вимог ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Наведене свідчить, що дії Департаменту були правомірними. Право позивача на отримання компенсації у передбаченому чинним законодавством розмірі не порушено, а отже, у позові належить відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради (вул. Івана Мазепи, 19, м. Чернігів, 14017, ).

Повне рішення суду складено 15.11.2021.

Суддя Л.О. Житняк