Справа № 263/641/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року справа №263/641/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Токового Андрія Ігоровича на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 травня 2021 року у справі № 263/641/21 (головуючий суддя І інстанції - Васильченко О.Г.), складене у повному обсязі 12 травня 2021 року у м. Маріуполь Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Токового Андрія Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом до інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Токового Андрія Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 28 грудня 2020 року серія ЕАН № 3610523 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закриття справи

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 травня 2021 року позовні вимоги задоволено. Постанову від 28 грудня 2020 року серії ЕАН№ 3610523 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП скасовано, провадження по справі закрито.

Не погодившись із судовим рішенням, інспектор взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Токовий Андрій Ігорович подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 травня 2021 року у справі № 263/641/21 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що первинна постанова є скасованою, про що позивача повідомлено листом, відтак підстав для скасування другої постанови не має.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі - задовольнити частково, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №3500724 від 30 листопада 2020 року вказано, що 30 листопада 2020 року ОСОБА_1 рухався на автомобілі «Хюндай Туксон» державний номер НОМЕР_1 по вул. Набережній (пост міст) по трамвайній колії попутного напрямку, який забороняється дорожньою розміткою 1.1 ПДР, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.122 ч.2 КУпАП та на нього було накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Через невірне зазначення часу в вищевказаній постанови позивач звернувся до управління із скаргою, за наслідками якої прийнято постанову серії ЕАН№3610523 від 28 грудня 2020 року, якою позивача притягнуто за вищевказане правопорушення із зазначенням правильного часу скоєння такого правопорушення.

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття вищевказаної постанови (повторної) та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів скасування первинної постанови, а накладення адміністративного стягнення за одне і те ж саме правопорушення двічі не допускається.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ст.74 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 24 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту,а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283і284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З пояснень відповідача та апеляційної скарги вбачається, що постанову ЕАН№3500724 (первинна) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення п.11 ПДР України, було скасовано, оскільки при складанні постанови у графі «час» було допущено помилку, призначено новий розгляд справи, наслідком розгляду якої було винесення нової постанови серії ЕАН№ 3610523 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, однак рішення про скасування постанови ЕАН№3500724 суду не надано, наявність двох постанов за одне й те саме правопорушення суперечить вимогам закону.

Посилання відповідача/апелянта на лист від 16 грудня 2020 року № С-1378/41/31/01-2020 щодо надання відповіді на звернення позивача як на доказ скасування первинної постанови не є належним доказом щодо її скасування, відтак судом не приймається.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції України Токового Андрія Ігоровича на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 травня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць

І.В. Сіваченко