Справа № 640/15250/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року м. Київ № 640/15250/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомФонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" з ринку
доШевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
третя особа про ОСОБА_1 визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" з ринку (далі - позивач) звернувся з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невчинення дій, передбачених ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження";

зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 62527317, на підставі пункту 4 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" та вжити всіх заходів, передбачених частиною 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача перебуває на виконанні виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення коштів з уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (код за ЄРПОУ 38619024 ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ») на користь гр. ОСОБА_1 .

При цьому, позивач, посилаючись на положення пункту 4 частини першої статі 39 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що виконавче провадження підлягає закінченню у зв`язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. У той же час, відповідачем не вчинено дій щодо закінчення виконавчого провадження, чим, на думку позивача, допущено протиправну бездіяльність.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

Вказаною ухвалою суду відповідачу було запропоновано не пізніше дати призначення судового засідання надати суду відзив на позовну заяву та належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.

Одночасно, вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_1 .

30 вересня 2021 року відповідачем подано до суду копію матеріалів виконавчого провадження № 62527317.

Від третьої особи письмових пояснень щодо змісту позовних вимог до суду не надходило.

У зв`язку з поданням позивачем заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження та неявки у судове засідання відповідача та третьої особи, суд на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до переконання про можливість її подальшого розгляду в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2017 року по справі 826/17947/16 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича щодо невключення даних про поточний рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 на суму 30004,98 грн. за Договором №980-055-000001749 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)" від 19 травня 2016 року до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича включити дані про поточний рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 на суму 30004,98 грн. за Договором №980-055-000001749 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)" від 19 травня 2016 року до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Присуджено на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) частину сплаченого нею судового збору у розмірі 551,21 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна гривня двадцять одна копійка) за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ().

Дане рішення набрало законної сили 20 березня 2018 року згідно Постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

23 червня 2020 року по даній справі видано виконавчий лист.

09 липня 2020 року за заявою Кондрашиної Світлани Іванівни державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюк В.В. (далі - держаний виконавець) відкрито виконавче провадження № 62527317 з примусового виконання рішення суду від 14.11.2017 року на підставі виконавчого листа від 23.06.2020 року № 826/17947/16.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем прийнято 09.07.2020 року постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

27 листопада 2021 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" з ринку надіслано на адресу державного виконавця заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки відповідачем не вчинено жодних дій щодо закінчення виконавчого провадження, про які позивач просив у своїй заяві, позивач звернувся до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невчинення дій, передбачених статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження" та зобов`язання відповідача прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження № 62527317 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 року у задоволені позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено повністю.

В подальшому, позивач 20.05.2021 року повторно звернувся до державного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки відповідачем не вчинено жодних дій щодо закінчення виконавчого провадження, про які позивач просив у своїй заяві, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Пунктом 1 частиною 1 статті 3 Закону № 1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону № 1404-VІІІ cторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 19 Закону № 1404-VІІІ сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Згідно з статтею 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувана про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

За приписами статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Пунктом 4 частини 1 статті 39 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

При цьому приписи ч. ч. 2, 4 ст. 39 Закону визначають, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду щодо саме боржника, яким є банк, не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню з передбачених п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" підстав.

Як убачається із матеріалів справи, постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.07.2020 відкрито виконавче провадження ВП№62527317 з примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2017 року по справі 826/17947/16 в частині зобов`язання Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича включити дані про поточний рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 на суму 30004,98 грн. за Договором №980-055-000001749 банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)" від 19 травня 2016 року до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, боржником у даному виконавчому провадженні є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський" тобто посадова особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (фізична особа), яка уповноважена здійснювати процедуру управління з ліквідації юридичної особи публічного акціонерного товариства "Банк "Михайлівський", а не юридична особа - Публічне акціонерне товариство "Банк "Михайлівський".

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", під банком розуміється юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Пунктом 17 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що уповноваженою особою Фонду є працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Отже, уповноважена особа в певних випадках діє по суті від імені держави (Фонду), в інших випадках, що стосується діяльності банку під час ліквідації, як посадова особа банку, його представник, а тому "банк" та "уповноважена особа Фонду" є різними суб`єктами правовідносин в системі гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на що ототожнення вказаних понять не допускається, а вказані особи не можуть ототожнюватись в межах виконавчого провадження як одна особа.

Таким чином, той факт, що Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії ПАТ "Банк "Михайлівський", у даному випадку не є підставою для закінчення виконавчого провадження у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 826/17170/16.

Таким чином, враховуючи те, що в межах виконавчого провадження №62527317 боржником є саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Михайлівський», а не банк, тому положення пункту 4 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ не розповсюджуються на особу, яка здійснює функції з управління ліквідації банку, натомість вказані норми підлягають застосуванню виключно у тому випадку, коли боржником за виконавчими провадженнями є саме банк, тобто юридична особа, у якого рішенням Національного банку України відкликано банківську ліцензію.

Інших доводів позивача щодо протиправності дій чи бездіяльності відповідача з відкриття виконавчого провадження №62527317 позовна заява не містить.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1921 від 06.11.2020 з метою завершення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський» відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Михайлівський», делеговані Паламарчуку В.В.

Визначені Законом повноваження під час здійснення ліквідації банку до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснювати Фондом безпосередньо.

Змінити відомості про керівника ПАТ «Банк «Михайлівський» шляхом внесення даних директора-розпорядника Фонду Рекрут С.В. в якості керівника банку.

Окрім того, даним рішенням визначено коло осіб - працівників банку щодо виконання повноважень приводу завершення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський».

Отже, саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб після відкликання уповноваженої особи банку перебрав на себе всі повноваження ліквідатора банку, якими до відкликання була наділена призначена Уповноважена особа Фонду.

Пункт 4 ч 1 ст. 39 Закону «Про виконавче провадження», на який посилається представник позивача, стосується банку, а не Фонду гарантування вкладів чи призначеної Фондом Уповноваженої особи.

Таким чином, виконавче провадження підлягає закриттю у разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку-боржника, а не Уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні адміністративного позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" з ринку повністю.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6,8, 9, 77, 243 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ" з ринку відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко