Справа № 600/4974/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/4974/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: скасувати постанову державного виконавця Сніжинського Тараса Євгеновича Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження № 65111977 від 06.05.2021.

В обґрунтування адміністративного позову позивач вказував, що рішення Чернівецького окружного адміністративного суду 26.12.2019 у справі №824/1195/19-а не виконано в повному обсязі та не зараховано до календарної вислуги років пільгову вислугу років за роки служби в УБОЗ, пільгу за участь в АТО та, відповідно, не проведено відповідний перерахунок і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в частині надбавок за стаж служби в поліції, з врахуванням зазначеної вислуги. Оскільки рішення у добровільному порядку не виконано, позивач вважає, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження № 65111977 від 06.05.2021 винесена відповідачем передчасно, тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у адміністративній справі № 600/4974/21-а та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) із врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених ст. 287 КАС України. Цією ж ухвалою визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновлено такий строк.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) подав суду відзив на позовну заяву, в якому вказував, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшла відповідь про фактичне повне виконання виконавчого документу з підтвердженням у вигляді довідки № 54 та витягу з наказу № 265 о/с від 25.08.2020, на думку відповідача, ним правомірно, у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", винесено оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65111977.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З 07.11.2015 позивач проходить службу в Національній поліції України.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 р. у справі №824/1195/19-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо виключення з розрахунку стажу служби в поліції майора поліції оперуповноваженого відділу оперативних розробок Чернівецького управління ДВБ НП до календарної вислуги років ОСОБА_1 - стажу служби в податковій міліції.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо не зарахування до календарної вислуги років майору поліції оперуповноваженому відділу оперативних розробок Чернівецького управління ДВБ НП ОСОБА_1 - пільгової вислуги років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати до календарної вислуги років для виходу на пенсію майору поліції оперуповноваженому відділу оперативних розробок Чернівецького управління ДВБ НП ОСОБА_1 - роки служби в податковій міліції, пільгову вислугу років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України провести перерахунок і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в частині надбавок за стаж служби в поліції.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо зарахування ОСОБА_1 до календарної вислуги років - років навчання у вищому навчальному закладі.

У мотивувальній частині рішення зазначено, що відповідачем неправомірно: виключено з розрахунку стажу позивача в поліції період його служби в органах податкової міліції (з 06.05.2004 по 08.07.2009); не зараховано до календарної вислуги років період пільгової вислуги років за роки служби в підрозділах УБОЗ (09.07.2009 - 22.06.2015); не зараховано до календарної вислуги років час відрядження в зону АТО (04.10.2014 - 01.11.2014).

З матеріалів справи видно, що Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України видано наказ від 18.06.2020 №188 о/с, в якому вказано, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі № 824/1195/19-а та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі № 824/1195/19-а зарахувати до календарної вислуги років для виходу на пенсію майору поліції ОСОБА_1 (0077803), старшому оперуповноваженому в особливо важливих справах відділу оперативніше розробок Чернівецького управління роки служби в податковій міліції, пільгову вислугу років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО (а.с. 34).

Як стверджує позивач у позові, зазначений наказ фактично невиконаний.

Представник позивача звернувся з адвокатським запитом від 17.08.2020 №17/01-08/2020 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з метою надання інформації про причини не виконання рішення суду та наказу від 18.06.2020 №188 о/с (а.с. 35-37).

25.08.2020 Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України видав наказу №265 о/с від 25.08.2020, в якому зазначено, зарахувати майору поліції ОСОБА_1 (0077803), старшому оперуповноваженому в особливо важливих справах відділу оперативніше розробок Чернівецького управління до вислуги років в поліції, наявну на момент переходу на службу в Національну поліцію України вислугу років у податковій міліції з 06.05.2004 до 08.07.2009 - 05 років 02 місяці 03 дні.

У дослідженому наказі зазначено, що відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" установити стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 18.05.2020 майору поліції ОСОБА_1 (0077803), старшому оперуповноваженому в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Чернівецького управління - 17 років 00 місяців 20 днів.

Окрім того, в наказі наголошено, ВФЗБО (І. Бальбух) здійснити перерахунок і виплату грошового забезпечення (надбавку за стаж служби в поліції, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції та премію) майору поліції ОСОБА_1 , старшому оперуповноваженому в особливо важливих справах відділу оперативних розробок Чернівецького управління з 18.05.2020 в частині надбавок за стаж служби в поліції з урахуванням раніше виплачених коштів (а.с. 38-39).

На адвокатський запит від 18.01.20201, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України листом від 28.01.2021 № 4аз/42-02ЦА/04-2021 повідомив, що наказом Департаменту від 25.08.2020 № 265 о/с ОСОБА_1 зараховано до вислуги років в поліції, наявну на момент переходу на службу в Національну поліцію України вислугу років у податковій міліції з 06.05.2004 до 08.07.2009 - 05 років 02 місяці 03 дні, а також установлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 18.05.2020 - 17 років 00 місяців 20 днів. Вказана вислуга років складається зі служби в Збройних силах України, служби в податковій міліції служби в органах внутрішніх справ України та служби в Національній поліції України. Цим же наказом Департаменту зазначено про перерахунок і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 18.05.2020, оскільки рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі №824/1195/19-а набрало законної сили 18.05.2020, тобто з моменту винесення постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі № 824/1195/19-а.

Разом з тим, у листі від 28.01.2021 вказано, що наказом Департаменту від 18.06.2020 № 188 о/с, з урахуванням описової мотивувальної та резолютивної частин рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі № 824/1195/19-а та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2020 у справі № 824/1195/19-а, ОСОБА_1 зараховано до календарної вислуги років для виходу на пенсію пільгову вислугу років за роки служби в УБОЗ в кількості 05 років 11 місяців 14 днів та пільгу за участь в АТО в кількості 00 років 01 місяців 24 дні. Наголошено, що вказаними рішеннями судів не передбачено зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції пільгової вислуги років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО, а тому правові підстави для її включення до стажу служби в поліції, а також виплати надбавки за стаж служби в поліції з урахуванням цієї пільгової вислуги років відсутні (а.с.40-41).

Доводи позивача зводяться до того, що Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України провів тільки часткове виконання рішення суду, зокрема: зарахування років служби в податковій міліції, та перерахунок і виплату по цьому грошової компенсації тільки з 18 травня 2020 року, а не з моменту переходу на службу в Національну поліцію України.

На думку позивача, судове рішення не виконано щодо включення до його стажу служби в поліції пільгову вислугу років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО, а також виплати надбавки за стаж служби в поліції з урахуванням цієї пільгової вислуги років.

Судом встановлено, що Чернівецьким окружним адміністративним суду 02.03.2021 видано виконавчий лист №824/1195/19-а про зобов`язання Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати до календарної вислуги років для виходу на пенсію майору поліції оперуповноваженому відділу оперативних розробок Чернівецького управління ДВБ НП ОСОБА_1 - роки служби в податковій міліції, пільгову вислугу років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО.

02.03.2021 Чернівецьким окружним адміністративним суду також видано виконавчий лист №824/1195/19-а, яким зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України провести перерахунок і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в частині надбавок за стаж служби в поліції (а.с. 21).

У зв`язку із тим, що рішення суду у добровільному порядку не виконано, 12.04.2021 позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №824/1195/19-а про зобов`язання Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України провести перерахунок і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в частині надбавок за стаж служби в поліції" (а.с. 56 - 59).

12.04.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. відкрито виконавче провадження ВП № 65111977 з примусового виконання виконавчого листа від 02.03.2021 по справі № 824/1195/19-а про зобов`язання Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України провести перерахунок і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в частині надбавок за стаж служби в поліції (а.с. 22-23).

12.04.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у сумі 24000,00 грн (а.с. 80-81).

12.04.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України розміру мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 83-84).

29.04.2021 на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов лист від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 4948/42-05ЦА/04-2021, в якому повідомлено, що рішення Чернівецького окружного адміністративного суду у справі №824/1195/19-а виконано у добровільному порядку, про що свідчить зміст наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 25.08.2020 №265 о/с та довідка про здійснення перерахунку і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 від 29.04.2021 № 54 (а.с. 85-86).

У листі Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України просив відповідача закінчити виконавче провадження ВП №65111977, у зв`язку із добровільним та повним виконанням рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі №824/1195/19-а (а.с. 85-86).

Дослідженням довідки від 29.04.2021 № 54 встановлено, що загальна сума здійсненого перерахунку і виплати грошового забезпечення позивачу за період з 18.05.2020 по 31.08.2020 становить 4390,36 грн (а.с. 87 ).

На підставі відповіді Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 29.04.2021 № 4948/42-05ЦА/04-2021, керуючись п.9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", 06.05.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 65111977 (а.с. 25-26).

У зв`язку із тим, що позивачу не було надіслано постанову про закінчення виконавчого провадження, 06.08.2021 позивач звернувся до відповідача про отримання копії оскаржуваної постанови (а.с. 44).

21.09.2021 позивач отримав постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65111977, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням 563 (а.с. 47).

Вважаючи оскаржувану постанову про закриття виконавчого провадження протиправною, 29.09.2021 позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Оскільки, право позивача на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів виникло з моменту отримання 21.09.2021 копії оскаржуваної постанови, то відповідний строк був пропущений позивачем з поважних причин, про що свідчить ухвала суду від 18.10.2021.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст. 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно зі ст. ч.1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами 1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті Закону визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Судом встановлено, що за заявою позивача, 12.04.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. відкрито виконавче провадження ВП № 65111977 з примусового виконання виконавчого листа від 02.03.2021 по справі № 824/1195/19-а про зобов`язання Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України провести перерахунок і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в частині надбавок за стаж служби в поліції.

12.04.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у сумі 24000,00 грн.

12.04.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України розміру мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами п.1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами п. 1, 2, 3, 10 ч.3 ст. 18 Закон № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений у ст.63 Закону України №1404-VIII.

Так, згідно ч. 1 ст.63 Закону України №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Тобто Закон вимагає активних дій зі сторони державного виконавця щодо контролю по добровільному виконанню рішення суду.

З матеріалів справи видно, що враховуючи відповідь Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 29.04.2921 № 4948/42-05ЦА/04-2021, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, 40 Закону №1404-VIII, відповідач виніс оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч. 2, 3 ст. 39 Закону №1404-VIII).

Наслідки закінчення виконавчого провадження врегульовано ст. 40 Закону №1404-VIII. Так, ч. 1 цієї статті Закону визначено, що у разі закінчення виконавчого, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (ч. 2 ст. 40 Закону №1404-VIII).

Дослідженням оскаржуваної постанови встановлено, що на підставі відповіді Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 29.04.2921 № 4948/42-05ЦА/04-2021, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону №1404-VIII, 06.05.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Т.Є. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65111977.

Оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження, на думку суду, винесена без урахування всіх обставин, що мають значення для її прийняття, виходячи з наступного.

Так, дослідженням відповіді Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 28.01.2021 № 4аз/42-02ЦА/04-2021 встановлено, що, на думку Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, судовим рішенням у справі № 824/1195/19-а не передбачено зарахування позивачу до стажу служби в поліції пільгової вислуги років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО, а тому правові підстави для її включення до стажу служби в поліції, а також виплати надбавки за стаж служби в поліції з урахуванням цієї пільгової вислуги років відсутні.

Розглядом справи по суті встановлено, що Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України не включив позивачу до стажу служби в поліції пільгову вислугу років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО, а також не здійснив позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення в частині надбавок за стаж служби в поліції з урахуванням зазначеної вислуги.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України рішення суду по справі №815/2954/18 не виконано в повній мірі.

Суд погоджується із доводами позивача, що Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснив тільки часткове виконання рішення суду, а саме: зарахував роки служби в податковій міліції та здійснив перерахунок і виплату по цьому грошової компенсації тільки з 18.05.2020, а не з моменту переходу на службу в Національну поліцію України.

У зв`язку із тим, що рішення суду у добровільному порядку не виконано, позивач 12.04.2021 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №824/1195/19-а про зобов`язання Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України провести перерахунок і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 в частині надбавок за стаж служби в поліції".

Дослідженням вказаної заяви підтверджується, що позивач звертаючись до відповідача про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №824/1195/19-а наголошував, що Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України при прийнятті наказу №265 о/с від 25.08.2020 не включив до стажу служби в поліції пільгову вислугу років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО, а також не здійснив перерахунок та виплату грошового забезпечення в частині надбавок за стаж служби в поліції, з урахуванням зазначеної вислуги.

Як видно з матеріалів справи, 29.04.2021 на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов лист від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 4948/42-05ЦА/04-2021, в якому повідомлено, що рішенням суду виконано у добровільному порядку, про що свідчить зміст наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 25.08.2020 №265 о/с та довідка про здійснення перерахунку і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 від 29.04.2021 № 54.

У листі Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України просив відповідача закінчити виконавче провадження ВП №65111977, у зв`язку із добровільним та повним виконанням рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі №824/1195/19-а.

Дослідженням довідки від 29.04.2021 № 54 про здійснення перерахунку і виплати грошового забезпечення в частині надбавок за стаж служби в поліції з урахуванням раніше виплачених коштів за період з 18.05.2020 по 31.08.2020 встановлено, що Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України, на виконанням рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі №824/1195/19-а, проведено перерахунок і виплату позивачу грошового забезпечення за період з 18.05.2020 по 31.08.2020 в частині надбавок за стаж служби в поліції з урахуванням раніше виплачених коштів. Загальна сума здійсненого позивачу перерахунку і виплати грошового забезпечення за період з 18.05.2020 по 31.08.2020 становить 4390,36 грн.

Судом встановлено, що Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України, на виконанням рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2019 у справі №824/1195/19-а, не проводився перерахунок і виплата грошового забезпечення позивача з 07.11.2015 (дата переходу на службу в Національну поліцію України) по квітень 2020 року.

Таким чином, державний виконавець тільки на підставі відповіді Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 29.04.2921 № 4948/42-05ЦА/04-2021, наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 25.08.2020 №265 о/с та довідки про здійснення перерахунку і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 від 29.04.2021 № 54 прийняв оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.

Водночас про порушення своїх прав та невиконання добровільного рішення суду божником, позивач наголошував у заяві про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа.

При цьому, позивач у заяві про відкриття виконавчого провадження наголошував, що Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України при прийнятті наказу №265 о/с від 25.08.2020 не включив до стажу служби в поліції пільгову вислугу років за роки служби в УБОЗ та пільгу за участь в АТО, а також не здійснив позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення в частині надбавок за стаж служби в поліції з урахуванням зазначеної вислуги.

Отже, відповідачу було відома вказана обставина, що підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що державний виконавець без вжиття жодних заходів з метою перевірки виконання рішення суду прийняв оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.

На переконання суду, наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 25.08.2020 №265 о/с та довідка про здійснення перерахунку і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 від 29.04.2021 № 54 не є належними доказами фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Більше того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

У той же час, суд звертає увагу, що лише вчинення виконавцем вичерпних заходів примусового виконання рішення суду може свідчити про правомірність постанови про закінчення виконавчого провадження.

Отже, розглядаючи вказаний адміністративний позов, суд враховує, що Законом №1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Так, як згадано вище ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно, без урахування всіх обставин справи, що мають значення для її прийняття, й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а, від 07.08.2019 у справі №378/1033/17, від 04.09.2019 у справі №286/1810/17, від 07.10.2020 у справі №461/6978/19, та від 25.11.2020 у справі №554/10283/18.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що державний виконавець здійснив всі необхідні заходи для перевірки виконання виконавчого листа по справі №824/1195/19-а, виданого 02.03.2021 Чернівецьким окружним адміністративним судом, у повному обсязі.

Необхідно зазначити, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Горнсбі проти Греції").

У справах "Шмалько проти України", "Іммобільяре Саффі проти Італії" ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа "Сук проти України" та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленному законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача буде саме визнання оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження протиправною та скасування її.

За приписами ч.2 ст. 74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевстановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваної постанови діяв передчасно, без врахування всіх обставин по справі, що мають значення для її прийняття.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач під час судового розгляду справи, довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийнятого ним рішення (оскаржуваної постанови). Тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 908,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 72, 73, 77, 90, 139, 241-243, 246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 65111977 від 06.05.2021.

3. Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908,00 грн.

Згідно ст. 272 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

У відповідності до ст. ст. 287, 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15.11.2021.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, ).

Суддя В.К. Левицький