Справа № 640/13574/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року м. Київ № 640/13574/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Управління державної охорони України

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Управління державної охорони України (далі по тексту - відповідач), адреса: 01024, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 8, в якій позивач просить

- визнати протиправними дії Управління державної охорони України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Управління державної охорони України оформити та направити необхідні документи до головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії пільгового стажу.

В обгрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він проходив службу в Управлінні державної охорони України. Наказом від 02 лютого 2015 року №413-ос позивач звільнено з військової служби в запас Служби безпеки України згідно з пунктом «г» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Вислуга років станом на 02 лютого 2015 року, як вказує позивач, становить: календарна - 18 років 06 місяців 05 днів, пільгова - 06 років 08 місяців 27 днів, загальна - 25 років 03 місяці 02 днів.

Як вказує позивач, після його звільнення та за наявності в нього стажу військової служби понад 25 років, відповідач мав підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідні документи для проведення нарахування та виплати позивачу пенсійного забезпечення.

У зв`язку з чим, як зазначає позивач, він 25 березня 2021 року звернувся до відповідача з відповідною заявою, у відповідь на яку Управління Державної охорони України повідомило позивача про відсутність правових підстав для підготовки та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відповідних документів для призначення пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу військової служби.

Позивач з такими діями відповідача не погоджується та стверджує, що для набуття ним права на призначення пенсії за вислугу років враховується, як календарна вислуга, так і пільгова, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що, на його переконання, позивач пропустив строк звернення до суду з вказаною позовною заявою, оскільки останній був звільнений з військової служби на початку 2015 року, а до суду звернувся лише у 2021 році.

Більш того, представник відповідача наполягає, що станом на день звільнення позивача з військової служби, він не мав необхідної календарної вислуги років, а саме 22 календарних роки та більше, відповідно.

Як вважає представник відповідача, в даному випадку відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України №393, оскільки Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, які звільнені з військової служби та деяких інших осіб» має вищу юридичну силу, аніж нормативно-правовий акт Уряду.

Також, представник відповідача зазначив й про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18а та від 16 березня 2021 року у справі №750/9775/16-а.

Більш того, представник відповідача послався й на те, що Верховним Судом як судом першої інстанції не прийнято жодного рішення щодо предмета та підстав зразкової справи з питань пільгового зарахування вислуги років або ознак типової справи з тих самих підстав.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач у відповіді на відзив на позовну заяву послався на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві.

В свою чергу, представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких останній послався на ті ж самі обставини, що і у відзиві на позовну заяву, а також зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, посилаючись на те, що позивач не працював, як вказує останній, а проходив військову службу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Щодо тверджень представника відповідача стосовно пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд зазначає таке.

У відповідності до абзацу 1 частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В даному випадку, предметом спору є відмова відповідача підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві необхідний пакет документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років, тобто, вказані спірні правовідносини виникли не у зв`язку з прийняттям позивача на публічну службу, її проходження або звільнення з публічної служби, тому на ці правовідносини не може бути поширена дія частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Більш того, щодо посилань відповідача в тій частині, що позивач був звільнений з військової служби, а у позовній заяві вказує, що працював, суду взагалі не зрозуміло, яким саме чином зазначення позивачем, що він «працював», а не «проходив військову службу» може вплинути на наявність або відсутність в нього права на призначення пенсії за вислугу років, на своєчасність звернення позивача до суду з цією позовною заявою або на вирішення даної адміністративної справи по суті.

Щодо тверджень представника відповідача в тій частині, що позивач звільнений з військової служби на початку 2015 року, а звернувся до суду лише у 2021 році, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Частиною 1 статті 48 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ передбачено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Наведене в сукупності свідчить про те, що це є правом позивача, а не його обов`язком виявити бажання отримувати пенсію відповідно до вказаного вище Закону, а тому є безпідставними твердження представника відповідача щодо того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, у зв`язку з тим, що позивач був звільнений з військової служби у 2015 році, а до суду звернувся у 2021 році, оскільки, чинним законодавством не визначеного чіткого строку, коли особа, звільнена з військової служби, повинна виявити бажання отримувати пенсію та звернутись до органів Пенсійного фонду України з відповідною заявою про її призначення та необхідним пакетом документом.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду, адже матеріали справи підтверджується, що позивач своєчасно звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою та його позовні вимоги підлягають розгляду по суті з ухваленням остаточного рішення суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії військового квитка позивач проходив строкову військову службу у період з 30 листопада 1992 року по 02 листопада 1994 року.

Згідно наявної в матеріалах справи копії послужного списку, позивач з 26 липня 1996 року по 27 липня 2001 року проходив військову службу курсантом Національної академії Прикордонних військ України та з 27 липня 2001 року по 02 лютого 2015 року проходив військову службу в Управлінні Державної охорони України.

Наказом Управління Державної охорони України від 02 лютого 2015 року №13-ос (по особовому складу) підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Служби безпеки України згідно з пунктом «г» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів)

У вказаному наказі зазначено, що станом на день звільнення вислуга років складає: календарна - 18 років 06 місяців 05 днів, пільгова - 06 років 08 місяців 27 днів, загальна - 25 років 03 місяці 02 дні.

25 березня 2021 року позивач звернувся до Управління Державної охорони України з заявою, в якій просив підготувати всі документи, необхідні для призначення йому пенсії за вислугу років направити всі необхідні матеріали та копії документів для призначення пенсії за вислугу років для подальшого оформлення та подання до територіальних органів Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Листом від 27 квітня 2021 року №2/6-415 Управління Державної охорони України повідомло позивача про відсутність правових підстав для задоволення його заяви, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років у календарному обчисленні.

Не погоджуючись з такими твердженнями відповідачів, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 pоку № 2262-XII (далі по тексту - Закон України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів (частина 1 статті 1-1 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ).

У відповідності до пункту «а» частини 1 статті 1-2 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом.

Пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.

Положеннями статті 17-1 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 та від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 зазначив щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів: закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, зміст правовідносин, зокрема, прав та обов`язків особи, не може змінюватися зі зміною законодавчих норм.

З урахуванням наведеного, право позивача на зарахування при обчисленні вислуги років на пільгових умовах часу проходження військової служби визначається за тими правилами, які були чинними на момент виникнення відповідного права.

Так, відповідно до абзацу 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 (далі по тексту - Постанова № 393, в редакції, чинній на час проходження військової служби) для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту.

Пунктом 2 Постанови №393 передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом "а" статті 12 закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Наведене в сукупності свідчить про те, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат.

В свою чергу, слід наголосити, що основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена Постановою № 393.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а, у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а та у постанові віл 01 листопада 2021 року у справі № 620/1837/20, в яких зазначено, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких підстав, при розгляді даної адміністративної справи суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених у вказаних вище постановах Верховного Суду.

Суд наголошує, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Таким чином, пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить висновку, що пільговий стаж позивача має бути зарахований до його календарної вислуги років., а тому, керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними такі дії відповідача, відповідно, зобов`язати останнього здійснити перерахунок та зарахувати відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу років позивача в пільговому обчисленні.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Управління державної охорони України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язанні вчинити такі дій, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Пенсійного Фонду України № 3-1 від 30 січня 2007 року (далі по тексту - Порядок №3-1).

Згідно з пунктом 1 Порядку №3-1, заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів

Відповідно до пункту 12 Порядку №3-1 Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.

Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.

У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач звертався до органів Пенсійного фонду України з відповідною заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому у відповідача на теперішній час відсутній обов`язок направляти необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, відповідно, вказані позовні вимоги є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Управління Державної охорони України щодо відмови у зарахуванні пільгової вислуги років підполковника ОСОБА_1 , звільненого на підставі наказу Управління Державної охорони України від 02 лютого 2015 року №13-ос до його календарної вислуги років.

3. Зобов`язати Управління Державної охорони України (01024, місто Київ, вулиця Академіка Богомольця, будинок 8, ) здійснити підполковнику ОСОБА_1 , звільненому на підставі наказу Управління Державної охорони України від 02 лютого 2015 року №13-ос ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), перерахунок та зарахувати відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу років ОСОБА_1 в пільговому обчисленні.

3. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник