Справа № 520/6934/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 р. Справа № 520/6934/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., повний текст складено 13.07.21 по справі № 520/6934/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати бездіяльність відповідача, щодо не поновлення пенсії позивача протиправною та дискримінаційною, визнати протиправними та дискримінаційними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії позивача, викладене в рішенні відповідача від 18.12.2020 та листі № 2596-2133/М-02/8-2000/21 від 12.03.2021 року, визнати протиправними та дискримінаційними дії відповідача стосовно відмови поновити виплату пенсію позивачу;

- зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчинити певні дії - поновити виплату пенсії позивачу з 07.10.2009 року, на вказаний нею банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- стягнути з відповідача кошти в сумі 100000,00 гривень (сто тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй протиправними та дискримінаційними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у поновленні пенсії позивачу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 поновити виплату пенсії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.12.2020 року про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 року, на вказаний нею банківський рахунок.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривень.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 р. та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що з огляду на положення ч.1 ст. 5, ч.1 ст. 6, п.9 ч.1 ст. 16, ст.27, ч.2 ст. 42, ч.2 ст. 46, ч.2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкова державне пенсійне страхування», ст.ст.1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, ст. 1, 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ, висновки Великої палати Верховного суду, викладені у постанові від 20 травня 2020 року по справі № 815/1226/18, рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, рішень Європейського суду з прав людини у справах «Пічкур проти України», «Суханов та Ільченко проти України» вважає, що виплата її пенсії за віком підлягає поновленню починаючи з 07.10.2009 року з нарахуванням компенсації втрати частини доходів та індексації, що помилково не було враховано судом першої інстанції.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування зазначив, що оскільки позивачу припинено пенсію у 2007, з цього часу пенсія не нарахована та не отримана , а індексації підлягають тільки одержані доходи, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає, як в частині виплати компенсації, як передчасно заявлені.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, з 2002 року їй призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка виплачувалась їй відповідачем до виїзду за кордон, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 та свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_2 (а.с. 90,122).

У 2007 році ОСОБА_1 виїхала за кордон до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль, у зв`язку з чим виплата пенсії їй була припинена.

07.11.2019р. через свого представника позивач подала до Пенсійного фонду України заяви про витребування пенсійної справи та поновлення виплати раніше призначеної пенсії з 07.10.2009 (а.с. 37-39).

14.01.2020 рішенням комісії з розгляду спірних питань при перерахунку пенсій відділу з перерахунків пенсій №15 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (протокол №2), позивачу відмовлено у поновленні пенсії у зв`язку з недотриманням пункту 1.1 розділу І, пункту 2.22 розділу ІІ, пункту 4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій (а.с.40)

Вважаючи зазначені дії пенсійного органу протиправними, позивач звернулася до суду із позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року по справі №520/11090/2020 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №15 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.01.2020 протокол № 2.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 року по справі №520/11090/2020, 18.12.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області (відділ перерахунків пенсій №4) прийнято рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати пенсії та зазначено, що оскільки позивач особисто до відділу не звернулася, документів, які б підтверджували її реєстрацію та місце проживання на території України не надала, підстави для поновлення пенсії останній відсутні (а.с. 133).

Вважаючи таку відмову пенсійного органу протиправною, позивач звернулася з зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. Із цього часу органи Пенсійного фонду України зобов`язані відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Відмовляючи в позові щодо зобов`язання проведення виплати індексації та компенсації, згідно Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та "Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення до суду з даним позовом відповідачем ще не поновлено виплату пенсії позивачу, не здійснено її нарахування та виплата, а тому вказані вимоги є передчасними.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання пенсійного органу одночасно з поновленням виплати пенсії нарахувати індексацію та компенсацію втрати частини доходів, відповідно до Законів України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Про індексацію грошових доходів населення» .

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються Законами України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Припинення виплат пенсій було передбачено п. 2 ч. 1 ст. 49 та ст. 51 Закону № 1058-IV, в редакції, діючій до 07 жовтня 2009 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України № 1058-IV, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 вказаного закону передбачалось, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в пункті 3.3. цього Рішення, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З огляду на зазначене, положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-IV втратили чинність з 07.10.2009, тобто від дати прийняття Конституційним Судом України Рішення № 25-рп/2009.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

З дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу органи пенсійного фонду мали відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Судом першої інстанції встановлено та визнано сторонами по справ, виплата пенсії позивачу припинена з 2007 та до цього часу не поновлена, нарахування та виплата її пенсійним органом не здійснювалася.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати"(далі по тексту -Закон № 2050-III) від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з положеннями статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону № 2050-III).

Статтею 3 Закону № 2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з положеннями статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону № 2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Враховуючи, що позивачу не був нарахований та виплачений дохід у вигляді перерахованої пенсії, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, від 16.04.2020 по справі № 200/11292/19-а.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії.

Поняття індексації грошових доходів наведене Законі України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII(даліЗакон №1282-XII), де зазначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг

Згідно ст. 2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (стаття 9 Закону №1282-XII).

З огляду на викладене, вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії з проведенням індексації відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", також, задоволенню не підлягає, оскільки на час звернення до суду з даним позовом, відповідачем ще не здійснено її нарахування та виплату, а сума пенсії не одержана позивачем.

Отже, вимоги позивача в цій частині є передчасними. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегія суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 по справі № 520/6934/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.А. Спаскін Т.С. Перцова