Справа № 620/9908/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року м. Чернігів Справа № 620/9908/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 19.08.2021 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з позовом до Північної митниці Держмитслужби (далі Митниця, відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача у вигляді Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA102030/2021/00068.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сертифікат з перевезення (походження) товару подано ним до Митниці пізніше чотирьох місяців з дати його видачі внаслідок форс-мажорних обставин (протиправні дії Волинської митниці Держмитслужби щодо складання протоколу про порушення митних правил та вилучення імпортованого транспортного засобу до 07.05.2021). У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що мав обґрунтовані очікування на застосування відповідачем під час митного оформлення автомобіля преференційного режиму, з урахуванням частини четвертої статті 3 Митного кодексу України.

Ухвалою судді від 17.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також установлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Представник відповідача у встановлений ухвалою суду строк надав відзив на позов, у якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та пояснив, що посадовою особою митниці позивачу відмовлено у митному оформленні товару із застосуванням преференційного режиму, оскільки вичерпано термії дії сертифікату.

Щодо доводів позивача про необхідність застосування в даному випадку виняткових обставин, представник відповідача зазначив, що 04.08.2020 спірний автомобіль заїхав на митну територію України та виїхав за її межі 07.05.2021. Тобто, 07.05.2021 позивач завершив митний режим, у якому був ввезений транспортний засіб, шляхом вивезення авто за межі митної території України. 07.05.2021 ОСОБА_1 повторно здійснено ввезення спірного автомобіля на митну територію України, у зв`язку із чим розпочався новий митний режим і митне оформлення товару. Враховуючи наведене, відповідач вважає, що позивач ввозив спірний транспортний засіб на митну територію України із сертифікатом, термін дії якого на момент перетину кордону 07.05.2021 вже закінчився, і виняткові обставини, що відбулись до моменту такого ввезення, не мають значення.

Також відповідач зазначає, що позивач має право протягом 365 днів від дня здійснення митного оформлення надати документ про його походження з метою застосування преференційного режиму.

Представником позивача подано відповідь на відзив, у якій він позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та зазначив, що попередня митна декларація була лише заявою встановленої форми про намір здійснити ввезення товарів на митну територію України в тому чи іншому митному режимі, а вилучений Волинською митницею транспортний засіб був поміщений в режим «імпорт» лише 14.05.2021 згідно ІМ 40 ДЕ №UA102030/2021/634386, оформленої Митницею. З огляду на наведене, як 04.08.2020, так і 07.05.2021 декларантом лише заявлявся намір про поміщення автомобіля в митний режим «імпорт». При цьому, представник відповідача зазначив, що МД №UA102030/2021/831512 від 07.05.2021 була оформлена виключно у зв`язку із простроченням на момент повернення автомобіля МД №UA102030/2020/833643. При цьому, представник позивача зазначив, що спірний автомобіль не виїжджав за межі митної території України, оскільки був повернутий з митного складу у пункті пропуску «Ягодин». З 04.08.2020 транспортний засіб перебував під митним контролем, який було завершено 14.05.2021, після розміщення його у митний режим «імпорт» і здійснення розмитнення.

Крім того, під час дослідження матеріалів справи судом враховано, що відповідно до частини третьої статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

За приписами статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» реорганізовано територіальні органи Державної митної служби України за переліком, шляхом їх приєднання до Державної митної служби.

На виконання вказаної постанови наказом Державної митної служби України від 27.10.2020 №480 розпочата реорганізація територіальних органів Державної митної служби України, шляхом їх приєднання до Державної митної служби України, в томі числі і Північної митниці Держмитслужби.

Наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 №460 утворено територіальні органи Державної митної служби України як відокремлені підрозділи, в тому числі Чернігівську митницю.

Відповідно до наказу Державної митної служби України від 30.06.2021 №472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи» з 01.07.2021 здійснення відповідних функцій і повноважень покладено на митниці як відокремлені підрозділи Державної митної служби України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість здійснити заміну неналежного відповідача Північної митниці Держмитслужби на належного Чернігівську митницю (код ЄДРПОУ ВП 43985581).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

На підставі довіреності від 04.08.2020, зареєстрованої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В. за №4175, гр. ОСОБА_2 в інтересах позивача було придбано вантажний автомобіль, марки «MERCEDES-BENZ», модель «SPRINTER» (а.с. 13-14, 20-21, 26).

З метою митного оформлення вказаного товару, до Митниці було подано попередню МД від 17.08.2020 №UA102030/2020/833643 (а.с. 32-33).

Однак, Волинською митницею Держмитслужби було складено протокол №0754/20500/20 про притягнення гр. ОСОБА_2 до відповідальності за ст. 472, ч. 1 ст. 483 МК України. У зв`язку з наведеним, вказаний вище автомобіль передано на митний склад митного посту «Ягодин» для зберігання, про що складено накладну (вимогу) від 20.10.2020 №700 (а.с 34).

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 04.03.2021 (справа №163/3003/20) гр. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, накладено на нього стягнення у вигляді штрафу з конфіскацією в дохід держави автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», 2013 р.в. (а.с. 79-80).

Постановою Волинського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 постанову Любомльського районного суду Волинської області від 04.03.2021 скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 27-28).

Відповідно до накладної (вимоги) №116, автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» повернутий гр. ОСОБА_2 з митного складу митного посту «Ягодин» 07.05.2021 (а.с. 33).

Враховуючи наведене, з метою митного оформлення вказаного автомобіля декларантом було оформлено та подано митному органу нову попередню МД №UA102030/2021/831512 від 07.05.2021 (а.с. 44). 13.05.2021 декларантом до Митниці подано МД №UA102030/2021/634367, у графі 36 якої зазначено про застосування преференції до товару відповідно до доданого до декларації сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 13.08.2020 №AF00872060 (а.с. 15-19).

За результатами розгляду поданих декларантом документів Митницею складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №UA102030/2021/00068, у якій відмовлено у митному оформленні (випуску) спірного автомобіля у зв`язку із тим, що відповідно до пункту 1 статті 23 Регіональної конвенції про пан-євро-середньоземноморські преференційні правила походження наданий до митного оформлення сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 13.08.2020 №AF00872060 не може бути прийнятним до застосування преференційного режиму так як термін його дії вичерпано. Одночасно відповідачем роз`яснено про необхідність подання митної декларації згідно процедури та строків декларування, встановлених главою 40 МК України, без застосування преференції товарів, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (а.с. 9-10).

На виконання вимог Митниці позивачем 14.05.2021 подано митну декларацію без застосування преференційного режиму (а.с. 11-12).

Разом з тим, не погоджуючись із прийнятою відповідачем вищевказаною Карткою відмови, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Згідно із статтею 43 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Пунктом 1 частини третьої статті 44 Митного кодексу України передбачено, що у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Частиною першою статті 36 Митного кодексу України передбачено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Відповідно до частини другої статті 36 Митного кодексу України країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Закону України від 08.11.2017 №2187-VIII, Україна приєдналась до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі Конвенція), яка встановлює положення про походження товарів, що продаються згідно із відповідними угодами, укладеними між Договірними Сторонами.

Так, частиною першою (а) статті 15 Конвенції передбачено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження: сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником (частина перша статті 16 Конвенції).

Відповідно до статті 24 Конвенції підтвердження походження повинні подаватися до митних органів Договірної сторони-імпортера згідно з чинним порядком цієї країни.

При цьому, статтею 23 Конвенції установлено, що підтвердження про походження є дійсним протягом чотирьох місяців з дати видачі в Договірній стороні-експортері та у зазначений період має бути подане до митних органів країни імпорту.

Підтвердження про походження, що подаються до митних органів Договірної сторони-імпортера пізніше кінцевої дати подання, вказаної в пункті 1 цієї Статті, можуть бути прийняті з метою застосування преференційного режиму, якщо вони не були подані до встановленої кінцевої дати через виняткові обставини.

В інших випадках несвоєчасного подання митні органи Договірної сторони-імпортера можуть прийняти підтвердження походження, якщо імпортовані товари були представлені раніше вказаної кінцевої дати.

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії (стаття 255 Кодексу).

Статтею 257 Митного кодексу України установлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

При цьому, частиною четвертою статті 335 Митного кодексу України передбачено, що під час надання митному органу попереднього повідомлення про намір здійснити переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України митному органу надаються такі документи та/або відомості, у тому числі засобами інформаційних технологій:

1) для ввезення товарів на митну територію України:

а) заява встановленої форми про намір здійснити ввезення товарів на митну територію України (попереднє повідомлення або попередня митна декларація);

б) відомості про найменування, обсяг (кількість) та вартість товарів, які планується ввезти на митну територію України;

в) вид транспорту, яким планується здійснити ввезення товарів на митну територію України;

г) назва пункту пропуску через державний кордон України (митного органу), через який планується ввезення товарів;

ґ) відомості про документи, що підтверджують дотримання встановлених відповідно до закону заборон та/або обмежень щодо пропуску товарів через митний кордон України.

Відповідно до статті 259 Митного кодексу України попередня митна декларація (інший документ, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до статті 94 цього Кодексу) подається до ввезення в Україну товарів, транспортних засобів комерційного призначення (у тому числі з метою транзиту) або після їх ввезення, якщо ці товари, транспортні засоби перебувають на території пункту пропуску через державний кордон України.

Попередня митна декларація подається декларантом або уповноваженою ним особою митному органу, в зоні діяльності якого товари, транспортні засоби комерційного призначення будуть пред`явлені для митного оформлення, з метою проведення аналізу ризиків та прискорення виконання митних формальностей.

Ввезення товару на територію України за попередньою митною декларацією дозволяється протягом 30 днів з дати її оформлення митним органом.

З метою митного оформлення спірного автомобіля декларантом оформлено та подано митному органу нову попередню МД №UA102030/2021/831512 від 07.05.2021 (а.с. 44). 13.05.2021 до Митниці подано МД №UA102030/2021/634367, у графі 36 якої зазначено про застосування преференції до товару відповідно до доданого до декларації сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 13.08.2020 №AF00872060 (а.с. 15-19).

Відповідач зазначає, що оскільки 07.05.2021 позивачем знову ввезено на митну територію України спірний автомобіль, у зв`язку із чим розпочався новий митний режим, застосування преференційної ставки ввізного мита на підставі наданого сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 13.08.2020 №AF00872060 є неможливим, оскільки вичерпано термін його дії.

Однак, з такою позицією митного органу, суд не погоджується, враховуючи таке.

Відповідно до частини першої статті 23 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення;

митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку;

митний режим - комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Матеріалами справи підтверджується, що імпортований позивачем спірний автомобіль був придбаний в його інтересах гр. ОСОБА_2 . Для застосування преференційної ставки ввізного мита отримано належним чином оформлений сертифікат з перевезення товару EUR.1 №AF00872060, виданий 13.08.2020.

Отже, з огляду на положення Конвенції, вказаний сертифікат надавав позивачу право преференції для розмитнення товару в строк до 14.12.2020.

17.08.2020 до Митниці подано попередню МД №UA102030/2020/833643, якою повідомлено про намір здійснити ввезення на митну територію України автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», 2013 р.в. (а.с. 32-33).

Разом з тим, митне оформлення товару не було закінчено, оскільки вказаний транспортний засіб був вилучений Волинською митницею Держмитслужби та переданий на митний склад митного посту «Ягодин» для зберігання, про що складено накладну (вимогу) від 20.10.2020 №700 (а.с 34)

Відповідно до постанови Любомльського районного суду Волинської області від 04.03.2021 (справа №163/3003/20) конфісковано в дохід держави автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», 2013 р.в. (а.с. 79-80).

Постановою Волинського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 постанову Любомльського районного суду Волинської області від 04.03.2021 скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 483 МК України закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 27-28).

Відповідно до накладної (вимоги) №116, автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» повернутий гр. ОСОБА_2 з митного складу митного посту «Ягодин» 07.05.2021 (а.с. 33).

Згідно із листом Волинської митниці Держмитслужби від 06.07.2021 №7.3-20/201, автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», 2013 р.в., перебував на складі митниці 200 календарних днів (з 20.10.2020 по 07.05.2021) (а.с. 31).

Відповідно до частини першої та другої статті 321 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають-під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму (частина шоста статті 321 Кодексу).

Разом з тим, суд вважає, що щодо транспортного засобу позивача митний контроль не завершився, так як він був вилучений і протягом 200 днів перебував на митному складі Волинської митниці Держмитслужби, а попередня МД №UA102030/2020/833643 визнана недійсною, про що є відповідна відмітка.

Так, з огляду на положення статті 321 Митного кодексу України, спірний транспортний засіб перебував під митним контролем з 18.08.2020 і цей контроль було завершено лише 14.05.2021, після розміщення автомобіля у митний режим «імпорт» та здійснення його розмитнення згідно поданої до Північної митниці Держмитслужби митної декларації №UA102030/2021/634386. Позивач 07.05.2021 митну декларацію, оформлену у звичайному порядку із заявленим митним режимом, не подавав.

На переконання суду, наведене спростовує твердження відповідача про те, що 07.05.2021 транспортний засіб марки «MERSEDES-BENZ» виїхав за межі території України і тому був завершений митний режим у якому автомобіль в`їхав до України.

У свою чергу, в силу положень статті 259 Митного кодексу України попередня МД №UA102030/2020/833643 від 17.08.2020 станом на момент повернення автомобіля втратила свою чинність, тому ввезення на її підставі транспортного засобу стало неможливим. У зв`язку із наведеним, для закінчення митного оформлення транспортного засобу позивач був змушений подати нову попередню МД №UA102030/2021/831512 від 07.05.2021 та повідомити про застосування преференційної ставки мита.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до статті 17 Конвенції, не беручи до уваги положення Статті 16(9) сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED може у виняткових випадках бути виданий після експортування товарів, яких він стосується, якщо:

(a) він не був виданий під час експортування через допущення помилок або ненавмисних похибок або особливих обставин; або

(b) митним органам було доведено, що сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED був виданий, але не прийнятий під час імпортування з технічних причин.

У випадку викрадення, втрати чи знищення сертифіката з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED експортер може подати до митних органів, що видали цей сертифікат, заяву про видачу дубліката, складеного на основі експортних документів, що наявні в них (стаття 19 Конвенції).

Якщо товари, що походять з певної країни, поміщені під контроль митної служби в договірній країні, підтвердження їхнього походження може бути замінене одним чи декількома сертифікатами з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED з метою відправлення всієї партії чи частини цих товарів до будь-якого місця в договірній країні. Такий замінний сертифікат (сертифікати) з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED має бути виданий тією митною службою, під чиїм контролем перебувають товари (стаття 19 Конвенції).

Таким чином, відповідно до норм міжнародного законодавства та Митного кодексу України, сертифікат про походження товару видається 1 раз і лише у виключних випадках можливо отримати його дублікат або замінити виданий сертифікат одним чи декількома сертифікатами.

Разом з тим, сертифікат позивача під вищеописані обставини не підпадає, що виключає можливість отримання його дублікату/заміни та подання до Митниці під час митного оформлення відповідно до МД №UA102030/2021/634367.

Частиною другою статті 23 Конвенції передбачено, що підтвердження про походження, що подаються до митних органів Договірної сторони-імпортера пізніше кінцевої дати подання, вказаної в пункті 1 цієї Статті, можуть бути прийняті з метою застосування преференційного режиму, якщо вони не були подані до встановленої кінцевої дати через виняткові обставини.

Суд звертає увагу, що поняття «виняткові обставини» не має законодавчого визначення у Митному кодексі України та у Конвенції, тобто воно носить оціночний, суб`єктивний характер, що призводить до неоднозначного (множинного) трактування прав громадянина та дозволяє прийняти рішення як на користь митного органу, так і на користь декларанта.

З огляду на наведене та те, що строк чинності виданого сертифікату з перевезення (походження) товару форми EUR.1 №AF00872060 сплинув за незалежних від позивача обставин (форс-мажорних), а саме: вилучення Волинською митницею Держмитслужби спірного автомобіля та перебування останнього протягом 200 днів на митному складі (до 07.05.2021), суд погоджується доводами ОСОБА_1 про наявність виняткових підстав для прийняття Митницею вказаного сертифікату з метою застосування преференційного режиму.

Частиною четвертою статті 3 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Північної митниці Держмитслужби №UA102030/2021/00068 прийнята без врахуванням всіх обставин спору, є протиправною, а тому має бути скасованою.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Представником позивача подано клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10100,00 грн.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 та від 11 липня 2013 року №6-рп/2013.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до положень пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Також, за змістом частини дев`ятої 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Відповідно до матеріалів справи, представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано: договір від 20.05.2021 №97/фо-бг, з додатковою угодою, детальний опис робіт (наданих послуг), рахунки-фактури, дублікати чеків, акт надання послуг, виписки з рахунку в банку (а.с. 84-99).

Відповідно до умов договору, вартість години роботи адвоката становить 500,00 грн.

Вирішуючи питання співмірності витрат адвоката, заявлених до стягнення, суд зазначає, що стаття 134 Кодексу адміністративного судочинства України не позбавляє права перевіряти дотримання позивачем вимог частини п`ятої статті 134 Кодексу щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 (справа №810/3806/18) та від 10.12.2019 (справа №10.12.2019).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду цієї справи, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до наданих представником документів, до розрахунку витраченого часу включено послуги з підготовки пояснень у справі (3 год. 30 хв.). Разом з тим, аналіз законодавства, судової практики свідчить про те, що підготовка додаткових пояснень чи інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і вчинення (виконання) яких не вимагається, згідно з процесуальним законом, не є обов`язковими для відшкодування у кожному без винятку випадку, проте можуть бути відшкодовані, якщо ця робота вплинула на розгляд справи.

У наданих поясненнях представник позивача зазначає, що вони складені у відповідь на заперечення відповідача. Однак, відповідно до матеріалів справи, вказана процесуальна заява від Чернігівської митниці до суду не надходила. З огляду на наведене, складання пояснень було не обов`язковим, а викладені в них обставини не виплинули на розгляд справи.

Враховуючи наведене, з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 8000,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на сплату судового збору в розмірі 908,00 грн. Таким чином, з урахуванням наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати в загальній сумі 8908,00 грн.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Північної митниці Держмитслужби №UA102030/2021/00068.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання позову в сумі 8 908 (вісім тисяч дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 листопада 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Чернігівська митниця (код ЄДРПОУ ВП 43985581, просп. Перемоги, 6, м. Чернігів, 14017).

Суддя С.В. Бородавкіна