Справа № 360/1930/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року справа №360/1930/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року (повне судове рішення складено 13 липня 2021 року в м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/1930/21 (суддя в І інстанції Басова Н.М.) за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснення певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення жовтня 2015 року та жовтня 2016 року як місяців, за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базових місяців) при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 в період з 18.05.2016 по 07.11.2017;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок доплату та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з 18.05.2016 по 07.11.2017 в сумі 57140,91 грн, із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) (а.с.1-7).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 з 18.05.2016 по 07.11.2017 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2017 №619- ос ОСОБА_2 було виключено зі списків особової складу та усіх видів забезпечення. Виходячи з відомостей, які були надані Військовою частиною НОМЕР_1 , а саме довідки від 03.02.2021 №185 та особистих карток грошового забезпечення №204 та №205 було встановлено, що відповідач у період з 18.05.2016 по 07.11.2017 протиправно застосовує жовтень 2015 року та жовтень 2016 року, як місяці за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін і проведення індексації грошового забезпечення (базові місяці). Позивач вважає, що позивачу в неповному обсязі здійснювалась нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, а в деякий період служби і взагалі не здійснювалася виплата індексації, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для і юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Позивач не погоджується з протиправними діями відповідача, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року позов задовольно частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 07.11.2017.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2016 по 07.11.2017.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги стверджував про необгрунтованість висновків місцевого суду про те, що відповідач, нараховуючи індексацію грошового забезпечення позивача, повинен провести математичні обчислення та для визначення елементів для проведення розрахунків повинен визначити базовий місяць, що дозволить провести обчислення відповідного відсотка інфляції. Визначення такої складової розрахунку на цій стадії розвитку правовідносин належить до виключної компетенції відповідача, а суд не повинен його підміняти.

Апелянт стверджує, що відповідач нараховував індексацію, проте спір в цій справі виник у зв`язку з невірним її обрахуванням (невірним визначенням базового місяця), а також не виплатою індексації взагалі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому стверджується, що ВЧ НОМЕР_1 не є належним відповідачем, оскільки останнім місцем проходження служби ОСОБА_2 є інша військова частина.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Відповідно до витягу із наказу начальника Луганського прикордонного загону Державної прикордонної служби від 18.05.2016 №250-ос зараховано до списків особового складу загону та всіх видів грошового забезпечення солдата за призивом ОСОБА_2 , який прибув з Краматорського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України та призначено патрульним (за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії-водія) 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » III категорії (тип Б), ВОС 100594Р, 2 тарифний розряд. Вважати таким що приступив до виконання обов`язків за посадою, з 18 травня 2016 року (а.с.10).

З витягу з наказу начальника Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26.10.2016 №532-ос укладено контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України строком на шість місяців та призначено солдатом за призовом ОСОБА_2 , молодшим інспектором прикордонної служби 2 категорії - водієм 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Красна Талівка» III категорії (тип Б), ВОС 108979Р-037, 3 тарифний розряд, звільнивши з посади патрульного (за рахунок посади молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія) 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Красна Талівка» ІІІ категорії (тип Б), ВОС 100594, 2 тарифний розряд. Контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України строком на шість місяців, з 26 жовтня 2016 року по 25 квітня 2017 року (а.с.54).

З витягу із наказу начальника Луганського прикордонного загону Державної прикордонної служби від 07.11.2017 №619-ос молодшого сержанта ОСОБА_2 , молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Красна Талівка» III категорії (тип Б), який вибуває для подальшого проходження служби до Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України виключено із списків особового складу 07 листопада 2017 року. Щорічну основну відпустку за 2017 рік використав у кількості 30 діб. Грошову допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення отримав (а.с.11).

З довідки-розрахунку про індексацію №487 від 25.05.2021 вбачається, що ОСОБА_2 у спірний період індексація взагалі не виплачувалась у зв`язку з відсутності фінансування (а.с.49).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено в статті 12 Закону №2011-XII. Так, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з статтею 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Абзацом 2 частини третьої статті 9 Закону №2011-XII визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII).

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Стаття 4 Закону №1282-XII визначає підстави для проведення індексації. Так, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Частиною другою статті 5 Закону №1282-XII визначено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (частина перша статті 9 Закону №1282-XII).

Відповідно до норм статті 6 Закону №1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 11 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (пункт 5 Порядку №1078).

Згідно з пп.2) пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду:

« […] 24. Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. 25. У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. 26. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17. 27. Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 28. Верховний Суд відхиляє доводи заявника про те, що у 2016 - 2017 роках кошти на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів не виділено, а тому відповідач діяв правомірно. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі […]», постанова від 23.10.2019 у справі №825/1832/17;

- « 32. […] Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. 33. Також Верховний Суд звертає увагу, що звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин», постанова від 07.08.2019 у справі №825/694/17.

Нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено здійснення індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищити грошові доходів громадян для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 з 18.05.2016 по 07.11.2017 (а.с.10,11).

З 18.05.2016 по 07.11.2017 включно ВЧ НОМЕР_1 не здійснювала виплату ОСОБА_2 індексації грошового забезпечення (а.с.12).

Відповідач пояснює таку ситуацію відсутністю фінансових ресурсів відповідних бюджетів.

Колегія суддів погоджується з місцевим судом щодо неприйнятності таких доводів відповідача.

Індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовця є однією з державних гарантій щодо оплати праці, тому така підлягає обов`язковому нарахуванні та виплаті і не повинна ставитись в залежність від бюджетних асигнувань відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач не провів нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача за період починаючи з 18.05.2016 по 07.11.2017, тому повинен відповідати за цим позовом.

В той же час, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне.

Проходження військової служби врегульовано спеціальним законодавством, до якого відноситься, зокрема, Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджене Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 (далі - Положення).

Відповідно до п. 293 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Тобто, в Положенні прямо передбачено, що у разі звільнення військовослужбовця зі служби, з ним розраховується та військова частина, з якої його було звільнено.

У відзиві на позов (а.с.40) ВЧ НОМЕР_1 звертала увагу місцевого суду, що згідно даних сайту Судова влада позивачем подані ще два позови, до тих військових частини, в яких позивач проходив службу, а саме:

в провадженні Волинського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа №140/3375/21;

в провадженні Донецького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа №200/4038/21.

При цьому відповідач в нинішній справі не звільняв позивача з військової служби.

Однак, суд першої інстанції не приділив належної уваги зазначеним фактам.

В той же час, відповідно до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в справі № 140/3375/21 (наявного в Єдиному державному реєстрі судових рішень № 97559876), сторонами цієї справи підтверджувалась та обставина, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 11.06.2019 № 301-ос ОСОБА_2 , звільненого з військової служби в запас наказом тво начальника 6 прикордонного загону від 06.06.2019 № 288-ос, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Отже, оскільки останнім місцем проходження військової служби позивача є інша військова частина, на день виключення із списків особового складу саме остання повинна розраховувати позивача за всіма видами належного йому на день звільнення матеріального та грошового забезпечення, в тому числі, індексації грошового забезпечення.

Відтак, ВЧ НОМЕР_1 не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_2 .

Оскільки на стадії апеляційного перегляду відсутня процесуальна можливість здійснювати заміну неналежного відповідача, до наявного відповідача в справі позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

При перегляді справи в апеляційній інстанції сторонами судові витрати не понесені, тому підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року у справі № 360/1930/21 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснення певні дії відмовити.

Повне судове рішення 16 листопада 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук