Справа № 580/3021/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3021/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Юрковець А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Смілянська місцева прокуратура про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Смілянська місцева прокуратура, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини під час розгляду скарги позивача від 27.10.2020 щодо не притягнення до адміністративної відповідальності в.о. керівника Смілянської місцевої прокуратури В.Горідько;

- визнати протиправною бездіяльність регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області під час розгляду скарги позивача від 27.10.2020 щодо не притягнення до адміністративної відповідальності в.о. керівника Смілянської місцевої прокуратури В.Горідько;

- зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поновити провадження за скаргою позивача від 27.10.2020 щодо притягнення до адміністративної відповідальності в.о. керівника Смілянської місцевої прокуратури В.Горідько;

- зобов`язати регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області поновити провадження за скаргою позивача від 27.10.2020 щодо притягнення до адміністративної відповідальності в.о. керівника Смілянської місцевої прокуратури Горідько В.;

- зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини скласти протокол про адміністративне правопорушення стосовно в.о. керівника Смілянської місцевої прокуратури В.Горідько;

- зобов`язати регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у Черкаській області скласти протокол про адміністративне правопорушення стосовно в.о. керівника Смілянської місцевої прокуратури В.Горідько;

- стягнути з Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини моральну шкоду на користь позивача у сумі 2270,00 грн, завдану суб`єктом владних повноважень унаслідок вчинення протиправної бездіяльності;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у разі задоволення адміністративного позову позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.10.2020 позивачем направлено запит до Смілянської місцевої прокуратури про надання ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» завірених належним чином документів, а саме вказівок процесуального прокурора Ясногородської М. А., яка їх «ніби-то як» надавала слідчому СВ Смілянсього ВП ГУ НП в Черкаській області у період з 16.03.2020 до 05.08.2020 у кримінальному провадженні № 0000734, проте 22.10.2020 Смілянська місцева прокуратура листом № 33- 3201вих-20 відмовила у наданні запитуваної інформації.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідь викладена у листі від 22.10.2020 № 33-3201вих-20 не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», та свідчить, що розпорядником інформації безпідставно відмовлено у наданні інформації, що є порушенням конституційних прав позивача із застосуванням адміністративної відповідальності згідно статті 212-3 КУпАП.

27.10.2020 позивач звернувся із скаргою до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо неправомірної відмови у наданні публічної інформації в.о. керівника Смілянської місцевої прокуратури та просив притягнути до адміністративної відповідальності за порушення права на отримання повної, вчасної та достовірної публічної інформації.

27.11.2020 року Листом № Д - 17451/740 вих.-20 регіональний представник Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у Черкаській області повідомив, що скарга отримана, буде проведена перевірка відповідно до Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» і про прийняте рішення буде повідомлено додатково.

11.12.2020 від регіонального представника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у Черкаській області надійшов лист № Д - 17451/785 вих.-20 у якому повідомлялося, що підстав для вжиття заходів реагування не виявлено.

В свою чергу позивач вважає, що регіональним представником Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини неналежним чином проаналізований лист в.о. керівника Смілянської місцевої прокуратури від 10.11.2020 № 33-3430 вих-20, поза увагою регіонального представника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у Черкаській області залишилася те, що розпорядник інформації в порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації» позивач мав право, а розпорядник інформації - обов`язок надати запитувану інформацію, позаяк запитувана інформація відповідала критерію «готовність-доступність» та перебуває у розпорядженні розпорядника.

Позивач зазначає, що Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради з прав людини та регіональний представник Уповноваженого Верховної Ради з прав людини в Черкаській області мали би вчинити дії передбачені статтею 10 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 № 776/97-ВР (далі - Закон № 776/97) та пунктом 8-1 частини 1 статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якими встановлено, що: уповноважений має право складати протокол про адміністративне правопорушення, позаяк це регламентовано стосовно уповноважених осіб Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (статті 188-39, 188-40, 212- 3 КУпАП (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Зазначених дій відповідачами стосовно працівників прокуратури щодо порушення вчинено не було, чим порушено право позивача на захист на інформацію.

Крім того, позивач зазначає, що протиправною бездіяльністю відповідачів йому завдано моральну шкоду, розмір розраховується, виходячи із розміру прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» та складає з 1 січня - 2 270 гривні.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

Відповідач та третя особа подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 19.10.2020 позивачем направлено запит на підставі Закону України «Про доступ до публічної інформації» до Смілянської місцевої прокуратури про надання ОСОБА_1 завірених належним чином документів, а саме вказівок процесуального прокурора Ясногородської М. А. слідчому СВ Смілянсього ВП ГУ НП в Черкаській області у період з16.03.2020 до 05.08.2020 у кримінальному провадженні № 0000734 (а.с.11).

Листом від 22.10.2020 № 33- 3201вих-20 Смілянська місцева прокуратура повідомила що Закон України «Про доступ до публічної інформації» не поширюється на відносини, що регулюються окремими законами, зокрема Законом України «Про звернення громадян» та КПК України. ОСОБА_1 поінформовано, що відомості про кількість показників діяльності органів та прокуратури України на певних напрямках за певний період узагальнюються та обліковуються у офіційній звітності, виокремлення інформації у розрізі запитуваного ОСОБА_1 формулювання законом та звітністю не передбачено. Лист містить порядок оскарження (а.с.14).

27.10.2020 позивач звернувся із скаргою до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини на неправомірну відмову у наданні публічної інформації в.о. керівника Смілянської місцевої прокуратури та просив притягнути до адміністративної відповідальності за порушення права на отримання повної, вчасної та достовірної публічної інформації (а.с.17-18).

Листом від 27.11.2020 № Д-17451/740 вих.-20 регіональний представник Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у Черкаській області повідомив, що скарга отримана, буде проведена перевірка відповідно до Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» та про прийняте рішення буде повідомлено додатково (а.с.15).

Листом від 11.12.2020 № Д - 17451/785 вих.-20 регіональний представник Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини у Черкаській області повідомив позивача, що підстав для вжиття заходів реагування не виявлено.

Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки, незгода заявника зі змістом відповіді не може свідчити про порушення самого права на звернення.

Колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» передбачено, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту 11 статті 13 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» Уповноважений має право направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів.

Частинами 1, 3 статті 15 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» передбачено, що актами реагування Уповноваженого щодо порушень положень Конституції України, законів України, міжнародних договорів України стосовно прав і свобод людини і громадянина є конституційне подання Уповноваженого та подання Уповноваженого до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових і службових осіб. Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради з прав людини утворюється для забезпечення діяльності Уповноваженого, є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка.

Відповідно до вимог статті 10 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» структура секретаріату, розподіл обов`язків та інші питання щодо організації його роботи регулюються Положенням про секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Положення). На працівників секретаріату поширюється дія Закону України «Про державну службу». Положення та кошторис секретаріату затверджуються Уповноваженим у межах кошторису витрат, пов`язаних із діяльністю Уповноваженого. Призначення на посаду та звільнення працівників секретаріату здійснюються Уповноваженим.

Згідно Положення про Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 20.06.2012 № 4/8-12 керівник Секретаріату: організовує роботу Секретаріату, здійснює загальне керівництво його діяльністю та забезпечує виконання функцій Секретаріату; координує діяльність регіональних представництв Уповноваженого; організовує виконання доручень Уповноваженого.

Згідно п. 5.4 Положення про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 26.07.2012 № 7/8-12 (далі - Положення №7/8-12) Представник за дорученням Уповноваженого, зокрема, розглядає звернення осіб.

Відповідно до вимог пункту 6.3 Положення №7/8-12 представник має право на ознайомлення з документами та отримання їх копій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, органах прокуратури, включаючи справи, що знаходяться в судах.

Згідно пункту 6.4 Положення №7/8-12 представник має право підписувати листи (з використанням бланка затвердженого зразка представника Уповноваженого) до органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб (крім Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, народних депутатів України, керівників центральних органів виконавчої влади), органів прокуратури України (крім Генерального прокурора України), органів судової влади (крім голів вищих спеціалізованих судів та ВСУ), керівників підприємств, установ та організацій, громадських організацій з питань забезпечення дотримання прав людини, зокрема порушених у зверненнях до Уповноваженого, разом із рекомендаціями щодо дотримання стандартів у галузі прав людини, контролює їх розгляд, а також остаточні відповіді громадянам.

Згідно пункту 6.6 Положення №7/8-12 представник має право діяти від імені Уповноваженого та представляти його інтереси з усіма правами, що надані чинним законодавством.

Статтею 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» передбачено, що Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".

Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років.

При розгляді звернення Уповноважений:

1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина;

2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому;

3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення;

4) відмовляє в розгляді звернення.

Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду.

Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

Відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".

Колегія суддів звертає увагу, що процесуальні закони регламентують спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної/) у ході (досудового) судового провадження .

Вказівки процесуального керівника під час досудового розслідування (прокурора) є частиною матеріалів кримінального провадження і ознайомлення із ними регулюється Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена у процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи місцевого самоврядування, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Законом № 2939 (частиною 1 статті 19) визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно частини 1 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Частиною 25 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частинами першою, четвертою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, зокрема, у випадку якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

У відмові у задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Статтею 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що його дія не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень під час здійснення ними своїх функцій, а також, на відносини у сфері звернень громадян, що регулюються спеціальним законом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого адміністративного суду України, викладеними в постанові від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», процесуальні закони (Господарський процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Кримінальний процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України) регламентують спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході (досудового) судового провадження.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 № 4651-VI (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, що починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим (частина 1 статті 222 КПК України). Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом (частина друга статті 222 КПК України). Об`єктом злочину є встановлений порядок здійснення правосуддя, а також нормальна діяльність органів дізнання, прокурора, слідчого в частині забезпечення таємниці слідства та конфіденційності іншої інформації, пов`язаної з виявленням та розкриттям злочинів і розслідуванням кримінальних справ.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що таємна інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, що містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачувану законом таємницю.

Таємниця досудового розслідування віднесена Законом України «Про доступ до публічної інформації» до таємної інформації. Водночас стаття 8 зазначеного Закону врегульовує особливості порядку доступу до таємної інформації, що визначається цим Законом та спеціальними законами. Інформацією, що містить таємницю досудового розслідування, є та, що була створено або одержана у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи. КПК України регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників кримінального провадження з інформацією, створеною (одержаною) у ході досудового розслідування та судового провадження відповідної кримінальної справи. Доступ учасників кримінального провадження до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового розслідування, забезпечується в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Інші особи, які не є учасниками кримінального провадження, можуть реалізувати своє право на отримання відповідної інформації за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 222 КПК України. Інформація, що містить таємницю досудового розслідування, може бути отримана виключно в порядку, визначеному КПК України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є юридичним фактом, з яким процесуальний закон пов`язує початок досудового розслідування. Ці правовідносини регулює, зокрема, КПК України та підзаконні акти, видані на підставі та на його виконання. Отримувати доступ до інформації, що здобута чи створюється у зв`язку зі здійсненням досудового розслідування можливо із дотриманням вимог спеціального для цих правовідносин законодавства.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №826/7244/18 та у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №160/7938/19.

Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.08.2013 №18/02-13 затверджений Порядок здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Порядок №18/02-13).

Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 Порядку №18/02-13 (у редакції на час розгляду скарги позивача) підставами відкриття провадження можуть бути відомості про порушення прав і свобод людини і громадянина, які містяться у: зверненнях громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників (повноваження яких оформлені у встановленому законодавством порядку).

Підпунктом 3.6 Порядку №18/02-13 передбачено, що під час провадження можуть вживатись такі заходи: надання роз`яснень з питань, наведених у зверненні; здійснення перевірки відомостей, викладених у зверненнях або повідомленнях; участь у судовому процесі у випадках та порядку, встановлених законодавством; проведення перевірок діяльності органів державної влади, підприємств, установ, організацій з отриманням результатів експертиз і підготовкою відповідних висновків.

Згідно підпункту 3.10 Порядку №18/02-13 повідомлення автора звернення про відкриття провадження та його інформування про результати провадження здійснюється тим структурним підрозділом, який визначено головним виконавцем провадження, з урахуванням інформації, наданої співвиконавцями.

Підпунктом 6.1 Порядку №18/02-13 передбачено, що провадження завершується шляхом надання остаточної відповіді авторові звернення за результатами з`ясування обставин справи після вжиття передбачених Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» заходів, спрямованих на запобігання порушенням прав і свобод людини або сприяння їх поновленню.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затверджений наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 16.02.2015 року №3/02-15 (надалі - Порядок№3/02-15).

Порядок №3/02-15 (у редакції на час розгляду скарги позивача) визначає механізм складання уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - уповноважені особи) протоколів про адміністративні правопорушення, що передбачено статтями 188-39, 188-40, та 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (підпункт 1.1).

Відповідно до підпункту 1.2 Порядку №3/02-15 уповноважені особи складають протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема за порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: необґрунтованого віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірної відмови в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації; обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом; іншого порушення Закону України «Про звернення громадян».

Згідно підпункту 2.1 Порядку №3/02-15 протокол про адміністративне правопорушення складається в рамках провадження, що здійснюється відповідно до Порядку здійснення провадження Уповноваженого з прав людини у справах про порушення прав і свобод людини, затвердженого Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, а також під час здійснення моніторингових візитів та перевірок діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, а також фізичних або юридичних осіб.

Статтею 212-3 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення права на інформацію та права на звернення.

Частиною 7 статті 212-3 КУпАП передбачено, що незаконна відмова у прийнятті та розгляді звернення, інше порушення Закону України «Про звернення громадян» - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом першої інстанції встановлено, Смілянською місцевою прокуратурою не порушено права позивача на доступ до публічної інформації за зверненням/запитом/заявою від 19.10.2020 (а.с.11), оскільки, запит було розглянуто у чотирьох денний термін та поінформовано ОСОБА_1 про порядок доступу до матеріалів досудового розслідування (а.с.14).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для вжиття заходів реагування з боку відповідачів щодо захисту права на звернення, оскільки, незгода заявника зі змістом відповіді не може свідчити про порушення самого права на звернення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду 06 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повний текст постанови складено « 15» листопада 2021 року.