Справа № 160/16459/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.,
розглянувши за правилами спрощенного позовного провадження без виклику сторін у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - маркет» до Одеської митниці, як відокремлений підрозділ Дермитслужби про визнання дій протиправними та скасування рішення,-
13.09.2021 представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - маркет» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Держмитслужби, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати рішення Одеської митниці Дермитслужби про коригування митної вартості товарів від 26.03.2021 № UA500500/2021/000108/1;
Позивач стверджує, що в поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 р. було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 20.09.2021 відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
До суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву.
Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем як декларантом подано не всі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст. 53 МК України. Відповідач зазначає про наявність в поданих позивачем документах розбіжностей і відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відповідач вважає, що вказані обставини не дозволяють застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту).
За результатом проведеної консультації між декларантом та митним органом відповідно до ч.4 ст.57 МК України було обрано метод визначення митної вартості резервний.
Відповідач повідомляє, що за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), АСМО «Інспектор» встановлено, що рівень митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить по товару № 1 МД від 21.01.2021 № UA500490/2021/002130 4,41 дол. США/кг (ніж заявлено декларантом 2,71 дол. США/кг).
Розмір різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом при прийнятті рішення про коригування митної вартості становить 149 367, 93 грн. У зв`язку з цим у відповідності до ч.2 ст.55 Митного кодексу України Одеською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2021/000108/1 від 26.03.2021. Одеська митниця Держмитслужби вважає, що діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача.
20.10.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Позивач просить врахувати наступне:
Відповідно до п. 2.3. Контракту ціна на товар включає в себе вартість упаковки та маркування товару, у зв`язку з чим відсутні підстави для окремого додавання вартості упаковки до ціни, що фактично сплачена за товар, при визначенні митної вартості товару.
Проти аргументів відповідача щодо відсутності копії митної декларації країни відправлення, позивач вказує, що копія митної декларації країни відправлення надавалась разом з листом, вих. № 26/03/1 від 26.03.2021 р. (до винесення оскаржуваного рішення).
Відповідач належним чином не обгрунтував витребування додаткових документів, не вказав на розбіжності або ознаки підробки у наданих декларантом документах або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Позивач вважає, що відповідачем не доведено законність застосування резервного методу при встановленні митної вартості товару, оскільки в даному випадку вартість товару відповідно до ст.ст. 57, 59 МК України повинна визначатись за ціною договору (контракту) за основним методом. Крім того, відповідач не надав митну декларацію від 21.01.2021 року № UA500490/2021/002130, яка була ним взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Між ТОВ «АТБ-маркет» (Покупець) і ShanghaiOmaSafetyProductsCo., Ltd(Продавець) 31 грудня 2019 року був укладений контракт на поставку продукції № 3405-SO/CN, за умовами якого Продавець зобов`язується поставити товар, а Покупець прийняти та оплатити його на умовах, визначених у Контракті. Відповідно до пункту 1.2. контракту, товар, який постачається за цим контрактом, повинен бути виготовлений та поставлений партіями відповідно до вимог, на умовах та за цінами, які зазначені у додатках та специфікаціях до цього контракту, які є його невід`ємною частиною.
ТОВ «АТБ-маркет» для митного оформлення поставленого товару подав до Одеської митниці Держмитслужби митну декларацію№ UA500500/2021/012945 від 25.03.2021 р. разом з такими документами:
- декларація митної вартості № UA500500/2021/012945 від 25.03.2021 р.;
- контракт на поставку продукції від 31.12.2019 № 3405-SO/CN;
- специфікація від 07.02.2021 р. № 11;
- Пакувальний лист б/н від 07.02.2021;
- Банківські платіжні документи:swift від 18.03.2021 року надавався разом з листом № 26/03/1 від 26.03.2021 (до винесення оскаржуваного рішення), swift від 31.03.2021 року надавався разом з листом № М-2021-2350 від 27.05.2021 року (на момент митного оформлення цього документа ще не існувало);
- Автотранспортна накладна від 24.03.2021 № 062263;
- Заява на страхування окремого перевезення вантажу від 09.03.2021 № 4939 (документ, що підтверджує вартість страхування) та договір № 04г0д від 11.03.2020 р.
У митній декларації № UA500500/2021/012945 від 25.03.2021 р. вартість товару визначено за ціною договору (контракту) відповідно до ст. 58 Митного кодексу України.
26.03.2021 року відповідачем було надіслано позивачеві електронне повідомлення № 5d75fbca-4b3f-4615-b0b8-e498105cb4e, в якому вимагались додаткові документи щодо підтвердження митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. В повідомленні зазначено, що
1)відповідно до пп.в) п.2 ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. У п. 2.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 31.12.2019 № 3405-SO/CN ціна товару включає вартість упаковки та маркування товару. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;
2)У розділі 4 пункт 4.2.6 зовнішньоекономічного договору від 31.12.2019 № 3405-SO/CN зазначено, що разом з товаром продавець повинен надати копію митної декларації країни відправлення, але в пакеті документів, наданих до митного оформлення вона відсутня.
3)Відповідно до п.3 ст.53 МКУ відповідач зобов`язав позивача протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення(з перекладом на Українську мову);
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
В повідомленні також зазначено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Листом № 26/03/1 від 26.03.2021 р. позивач у відповідь на повідомлення 26.03.2021 р. надав відповідачу пояснення з питань викладених у повідомленні та наступнідокументи:
- Банківський платіжний документ swift б/н від 18.03.2021 р.;
- Прайс-лист виробника товару б/н від 01.02.2021 р.;
26.03.2021 р. відповідачем було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA500500/2021/000108/1, яким митну вартість по набору з 3-х пар робочих рукавичок ТМ «Розумний вибір» визначено за резервним методом визначення митної вартості згідно з ст. 64 МК України на рівні 4,41 дол. США/кг (митна декларація від 21.01.2021 № UA500490/2021/002130, ніж заявлено декларантом 2,71 дол. США/кг.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідач, обгрунтовуючи своє рішення зіслався на незазначення позивачем вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, на що суд зазначає наступне.
Частиною 10ст. 58 МК Українипередбачено, що витрати на упаковку товару стають складовою митної вартості лише тоді, коли вони не включалися до ціни товару і були понесені покупцем.
Проте, пунктом 2.3 Контракту № № 3405-SO/CNвід 31.12.2019 року, за яким здійснювалась поставка товару, встановлено, що ціна товару включає в себе вартість упаковки.
Таким чином, зазначення у контракті про те, що вартість упаковки/пакування/маркування входить до ціни товару є достатнім доказом включення вартості упаковки/пакування/маркування до митної вартості товару як її складової.
Судом враховується висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.03.2019 у справі № 815/5791/17: «Посилання контролюючого органу, як на підставу для невизнання заявленої позивачем вартості імпортованого товару, на те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо складової митної вартості товару - вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив з огляду на те, що відповідно до умов Контракту пакування товару здійснюється за рахунок продавця, а вартість упаковки входить до ціни товару».
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.03.2018 у справі № 815/3142/17, в якому зазначено: «у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару».
Таким чином, суд зазначає, що твердження відповідача про те, що підставою для прийняття оскаржуваних рішень була відсутність у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) інформації щодо вартості упаковки та пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням як складової частини митної вартості товарів, є необґрунтованими.
Твердження відповідача про відсутність копії митної декларації країни відправлення спростовується наданим позивачем відповідачу листом, вих. № 26/03/1 від 26.03.2021 р. (до винесення оскаржуваного рішення).
Щодо зазначення відповідачем про ненадання позивачем витребуваних додаткових документів для підтвердження митної вартості, суд, виходячи зі змісту ч.2 ст.53 МК України і наданих позивачем до митної декларації документів вважає, що цих документів цілком було достатньо для підтвердження заявленої митної вартості.
Щодо зазначення відповідачем про ненадання позивачем витребуваних додаткових документів, а саме бухгалтерських документів, висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи виписка з бухгалтерської документації № 63.2 від 17.05.2021 р. була надана разом з заявою від 27.05.2021 р. № М-2021-2350.
На вимогу митного органу щодо надання висновку про якісні і вартісні характеристики товарів, позивачем було надано Експертний висновок ТПП № ГО-743/4 від 13.05.2021 р. надано разом з заявою від 27.05.2021 р. № М-2021-2350.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу Українимитною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 52 МКУ заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.
Згідно з вимогами частин 1 та 5 ст. 53 МКУ у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 2. ст. 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Цей перелік є виключним і без обґрунтованих підстав митний орган не вправі вимагати інших документів для підтвердження митної вартості товару.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлений обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари
Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені виключно розбіжностями в документах що подаються для підтвердження митної вартість товарів, чи наявності в них ознак підробки або якщо вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як було встановлено судом, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2021/000108/1 від 26.03.2021 року, прийняте Одеською митницею Держмитслужби, фактично обґрунтовано тим, що подані декларантом документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 57 МКУ основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 58 МКУ метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов 'язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 МКУ встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються;
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Таким чином, суд зазначає, що відповідно до пунктів 2, 4 ч. 2 ст. 55 МКУ, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Згідно ч. 3 ст. 57 МКУ, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Втім, як вбачається зі змісту спірного рішення, митний орган зазначає про неможливість застосування методів визначення митної вартості товарів передбачених п. 2 ч. 1 ст.57 МКУ у зв`язку з відсутністю інформації щодо вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, однак таке формальне обґрунтування із загальними висновками не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України.
У ч.3 ст.53 МК України зазначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. (Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 (справа 21-591а15).
У постанові від 09.04.2021 року у справі № 804/5143/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає: «митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Саме ж по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товару, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення».
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.07.2019 року у справі № 1140/3242/18, де зазначено, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Надаючи оцінку таким доводам митного органу, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Відповідно до ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 року № 460 утворені територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України відповідно до ст. 211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», ст. 546 Митного кодексу України та на виконання абзацу третього завдання 2 Плану заходів з реформування та розвитку системи органів, що реалізують митну політику, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 р. N 569-р "Деякі питання реалізації концептуальних напрямів реформування системи органів, що реалізують державну митну політику", з метою забезпечення належного здійснення митної політики в частині реалізації концепції єдиної юридичної особи та визначення умов її належного функціонування.
Наказом Державної митної служби України від 29.10.2020 року № 489 затверджені положення про територіальні органи Держмитслужби, відповідно до частини третьої статті 211 Закону України від 17 березня 2011 року N 3166-VI "Про центральні органи виконавчої влади", частини другої статті 546 Митного кодексу України, пункту 2 Плану заходів з реформування та розвитку системи органів, що реалізують митну політику, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року N 569-р "Деякі питання реалізації концептуальних напрямів реформування системи органів, що реалізують державну митну політику", пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року N 895 "Деякі питання територіальних органів Державної митної служби" та, керуючись пунктом 9, підпунктами 15, 25 пункту 11 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року N 227, пунктом 4 Плану заходів щодо реорганізації територіальних органів Держмитслужби шляхом їх приєднання до Державної митної служби України, затвердженого наказом Держмитслужби від 16.10.2020 N 456, підпунктом 2.1 пункту 2 наказу Держмитслужби від 19.10.2020 N 460 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів".
Наказом Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 розпочато роботу митниць як відокремлених підрозділів Державної митної служби України з 00 год. 00 хв. 01.07.2021 року.
Наказом Державної митної служби України від 30.06.2021 № 40-Г передано активи та зобов`язання, інше майно, майнові права та обов`язки Одеської митниці Держмитслужби до Державної митної служби України.
Пунктом 12 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 передбачено, що орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.
Таким чином, Одеська митниця як відокремлений підрозділ Держмитслужби, розпочавши свою роботу з 00 год. 00 хв. 01 липня 2021 року, є правонаступником у спірних правовідносинах Одеської митниці Держмитслужби.
Що стосується заяви позивача щодо вирішення питання про судові витрати (про стягнення адвокатських витрат), суд зазначає, що розгляд питання про стягнення адвокатських витрат буде здійснено після отримання всіх підтверджуючих документів відповідно до ст. 143 КАС України.
Крім того, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст. 139 КАС України присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір за подання позову до суду в розмірі 4540 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 156204 від 13.09.2021 року. Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 4540 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. ст. 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 26.03.2021 № UA500500/2021/000108/1.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко