Справа № 420/7473/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7473/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, в якій позивач просить суд скасувати пункт 55 рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року, а саме твердження: «Також ВКДКА звертає увагу на те, що адвокат ОСОБА_1, захищаючи інтереси обвинуваченого ОСОБА_2 і при розгляді кримінального провадження № 522/26242/15-к у Приміському районному суді міста Одеси, діяла всупереч вимогам КПК України, ігноруючи положення ст. ст. 94,96 КПК України, що призвело до порушень прав та законних інтересів Скаржника».

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що зазначені в пункті 55 рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року твердження відповідача не відповідають дійсності. Позивач вважає, що твердження Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про те, що адвокат ОСОБА_1, захищаючи інтереси обвинуваченого ОСОБА_2 і при розгляді кримінального провадження № 522/26242/15-к у Приміському районному суді міста Одеси, діяла всупереч вимогам КПК України є безпідставними та необгрунтованми.

11.05.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

08.06.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що пункт 55 оскаржуваного рішення носить роз`яснювальний характер та не порушує прав позивача. Крім того, рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року є законним, обґрунтованими та прийнятим відповідно до вимог діючого законодавства.

Ухвалою суду від 09.07.2021 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, у зв`язку з чим розгляд справи розпочато спочатку.

Ухвалою суду від 26.08.2021 року зупинено провадження у справі до 07.10.2021 року, у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

07.10.2021 року ухвалою суду, яку занесено до протоколу судового засідання, поновлено провадження по справі та продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

22.10.2021 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

26.10.2021 року ухвалою суду, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

21 жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури зі скаргою на рішення дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Одеської від 22.09.2020 року.

19 лютого 2021 року ВКДКА винесено рішення №II-006/2021, яким частково задоволено скаргу ОСОБА_3 , скасовано рішення КДКА від 22.09.2020 року, матеріали справи направлено на новий розгляд до КДКА на стадію проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката.

В пункті 55 даного рішення №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року зазначено: «Також ВКДКА звертає увагу на те, що адвокат ОСОБА_1, захищаючи інтереси обвинуваченого ОСОБА_2 при розгляді кримінального провадження ОСОБА_2 при розгляді кримінального провадження № 522/26242/15-к у Приморському районному суді міста Одеси, діяла всупереч вимогам КПК України, ігноруючи положення ст. ст. 94. 96 КПК України, що призвело до порушень прав та законних інтересів Скаржника».

Частинами першою та четвертою статті 52 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", встановлено, що Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури є колегіальним органом, завданням якого є розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури. Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури підконтрольна і підзвітна з`їзду адвокатів України та Раді адвокатів України. Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури: розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури; узагальнює дисциплінарну практику кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури; виконує інші функції відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною п`ятою статті 52 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право: залишити скаргу без задоволення, а рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури без змін; змінити рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури; скасувати рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ухвалити нове рішення; направити справу для нового розгляду до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та зобов`язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури вчинити певні дії.

Пунктом 2 розділу 6 Положення про Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури затвердженого Рішенням звітно-виборного з`їзду адвокатів України 2017 року від 09.06.2017 встановлено, що Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури за наслідками розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури має право: залишити скаргу без задоволення, а рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури - без змін; змінити рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури; скасувати рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та ухвалити нове рішення; направити справу для нового розгляду до відповідної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури та зобов`язати кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури вчинити певні дії. Ухвалення нового рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури передбачає прийняття Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури рішень, які має право відповідно до законодавства приймати кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури регіону з урахуванням стадії дисциплінарного провадження.

Отже, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, ухвалюючи нове рішення за наслідками розгляду скарги на рішення регіональної Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, має право приймати такі ж рішення, що й остання з урахуванням стадії дисциплінарного провадження, оскільки пункт 3 частини п`ятої статті 52 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" прямо передбачає повноваження Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури одночасно зі скасуванням рішення регіональної Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури приймати нове рішення.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Основного Закону України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (п. 4.1 мотивувальної частини вказаного Рішення).

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Так, позивач оскаржує пункт 55 рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року, в якому зазначено твердження про те, що позивач при розгляді кримінального провадження діяла всупереч вимогам КПК України.

При цьому, суд звертає увагу, що рішенням Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року скасовано рішення КДКА від 22.09.2020 року, а матеріали справи направлено на новий розгляд до КДКА на стадію проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката.

В свою чергу, позивачем не зазначено та в судовому порядку не доведено яким чином пункт 55 рішення №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року порушує права чи законні інтереси останнього.

Суд вважає, що факт скасування рішення КДКА та направлення матеріалів справи на новий розгляд до КДКА на стадію проведення перевірки відомостей про дисциплінарний проступок адвоката ОСОБА_1 , тим паче певні твердження в описовій частині рішення відповідача не тягнуть за собою жодних негативних наслідків для адвоката, оскільки твердження зазначені відповідачем в пункті 55 рішення №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року не є підтвердженням факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Так, в пункті 55 рішення №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року містяться лише певні твердження щодо наявності або відчутності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку і жодним чином не встановлює факт здійснення дисциплінарного проступку позивачем.

При цьому, пункт 55 рішення №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року не може розглядатись окремо від всього тексту вказаного рішення, носить лише роз`яснювальний та мотивувальний характер та не впливає жодним чином на права і обов`язки позивача.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що оскільки пункт 55 рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №II-006/2021 від 19 лютого 2021 року сам по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов`язки, то не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом його скасування, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 263, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (адреса: вул. Борисоглібська, буд.3, 2-й поверх, Київ 70, 04070, ) про скасування рішення - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.