Справа № 260/3712/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 листопада 2021 року м. Ужгород№ 260/3712/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - не з`явився;

представника позивача - не з`явився;

представника відповідача - Євчинець Р.М.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Закарпатської митниці Держмитслужби (вул. Собранецька, буд. 20, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Закарпатської митниці Держмитслужби про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.03.2021 року №9, №9.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.04.2018 року позивач подав до відповідача документи для митного оформлення транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ» моделі «GLK 220CDI 4MATIC» кузов № НОМЕР_1 , 2011 року виготовлення за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 03.04.2018 №UА305160/2018/008818, разом з документами на підтвердження країни походження товару, а також VIN-код ТЗ. Однак, на думку позивача, відповідач протиправно склав Акт документальної невиїзної перевірки від 11.03.2021 року №0010/21/7.7-19/ НОМЕР_2 , вказавши, що позивачеві неправомірно надано преференцію по коду « 410» у зв`язку з відсутністю підтвердження статусу походження товару ввезеного за декларацією інвойсом, у зв`язку з чим відповідач виніс податкові повідомлення-рішення від 26 березня 2021 №9 та №9. Позивач наголошує, що митний орган не виконав всіх вимог законодавства та не встановив країну походження товару, щоб належним чином спростувати інформацію, заявлену декларантом, натомість, на думку позивача, твердження відповідача щодо неможливості визначення статусу походження товару за VIN-кодом є надуманими та суперечать ст. 19 Конституції України. Також, позивач зазначає, що «Аuto Ехроrt East LTD» є європейською компанією, інформація про зазначеного виробника, його місцезнаходження є відкритою у мережі Інтернет, а тому сумніви про походження даного товару з ЄС, є безпідставними. Позивач наголошує, що у відповідача були відсутні обґрунтовані підстави для проведення перевірки декларації-інвойс керуючись статтею 33 Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами та в порядку визначеному наказом Держмитслужби України від 13.09.2010 №1050 «Про затвердження Порядку направлення до Держмитслужби звернень митних органів щодо проведення перевірки сертифікатів про походження». Позивач вказує, що для підтвердження країни походження та застосування режиму вільної торгівлі в рамках Протоколу 1 Угоди на задекларований транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі «GLK 220CDI 4MATIC» кузов № НОМЕР_1 , під час митного оформлення було надано декларацію-інвойс від 26.03.2018 року №006 2018, складену експортером, тому лист уповноваженого органу Сполученого Королівства Великобританії від 07.01.2020 року не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки позивачем до митного оформлення надані документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію. Крім того, відповідальність за оформлення та видачу декларації інвойс і правдивість інформації, що в ній зазначена, лежить виключно на експортерові (продавцеві). Таким чином, позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, однак надіслали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач надіслав до суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідачем проведена документальна невиїзна перевірка дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування згідно митної декларації типу ІМ 40 ДЕ від 03.04.2018 №UА305160/2018/008818. В ході проведеної перевірки, у відповідь на звернення відповідача, листом ДФС України від 02.04.2020 року №16-3/16-01/7.7/662 було надано відповідь уповноваженого органу Сполученого Королівства Великобританії від 07.01.2020 №Е/АUТО/29 РFА (11) щодо не підтвердження преференційного походження товару, зазначеного у виданому компанією «Аuto Ехроrt East LTD» рахунку-фактурі від 26.03.2018 №006-2018, та письмово наведено обґрунтування причин, з яких експортований з території Європейського Союзу на адресу українського громадянина ОСОБА_1 товар не може відповідати вимогам преференційного походження в рамках Протоколу І до Угоди. Таким чином, за результатами проведеної документальної невиїзної перевірки, відповідачем прийнято рішення про неправомірність застосування підстав для надання (отримання) пільги і звільнення від оподаткування за преференцією « 410» та сплати позивачем ввізного мита за зниженим (тарифна преференція) рівнем ставки ввізного мита (7,3%), передбаченого Угодою для товарів, що імпортуються з території ЄС та мають преференційне походження, і задекларованого позивачем згідно митної декларації та, з врахуванням належної ставки ввізного мита (10%) розраховано суму заниження податкових зобов`язань позивача на загальну суму 9642,52 грн., в тому числі: - ввізне мито - 8035,43 грн.; - податок на додану вартість - 1607,09 гри. Вказані результати документальної перевірки стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. З огляду на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача вказував, що відповідач діяв у межах наданих повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

До суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач з доводами, викладеними у відзиві відповідача не погоджується, просить задовольнити позов у повному обсязі, вказавши на те, що у запиті для проведення перевірки декларації інвойс, ініційованому відповідачем не зазначено, які саме обгруновані сумніви виникли під час митного оформлення товару, а також відсутній дозвільний документ ДМС.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що за митною декларацією від 03.04.2018 №UА305160/2018/008818 позивачем задекларовано до митного оформлення та здійснено митне оформлення в режимі імпорту для вільного обігу - автомобіль легковий, що був у використанні, марки «MERCEDES-BENZ» моделі «GLK 220CDI 4MATIC» кузов № НОМЕР_1 за кодом згідно з УКТЗЕД , фактурною вартістю 5800,00 євро, митною вартістю 297608,57 грн., та застосовано преференційну (знижену) ставку ввізного мита щодо товарів, які імпортуються з території ЄС та мають преференційне європейське походження, за зниженим (тарифна преференція) рівнем ставок ввізного мита, передбачених пунктом 1 статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VІІ, (далі - Угода) у розмірі - 7,3% (а.с. 64-65).

До митного оформлення позивачем було подано «Рахунок-фактура» від 26.03.2018 №006-2018, оформлений експортером/продавцем товару - фірмою «Аuto Ехроrt East LTD» (а.с. 68), який, також, зазначений в митній декларації як декларація інвойс від 26.03.2018 №006-2018.

Таким чином, позивачеві було надано право на преференцію зі сплати митних платежів за вказаною митною декларацією від 03.04.2018 №UА305160/2018/008818.

В подальшому, відповідачем було ініційовано направлення запиту для проведення перевірки декларацій інвойсів, складених експортерами Сполученого Королівства на рахунках, фактурною вартістю товарів, що не перевищує 6000 євро, в тому числі і декларацію інвойс від 26.03.2018 № 006-2018, складену великобританською компанією «Аuto Ехроrt East LTD», яка була подана позивачем для здійснення митного оформлення імпортованого товару.

Як вбачається з листа ДМС України від 02.04.2020 №16-3/16-01/7.7/662 уповноваженим органом Сполученого Королівства Великобританії було надано відповідь від 07.01.2020 №Е/АUТО/29 РFА (11), згідно якого не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у виданому компанією «Аuto Ехроrt East LTD» рахунку-фактурі від 26.03.2018 №006-2018 (а.с. 66).

Зазначені обставини послугували підставою для проведення відповідачем, відповідно до наказу від 16.02.2021 №20, документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування згідно митної декларації типу ІМ40ДЕ від 03.04.2018 №UА305160/2018/008818 (а.с. 63).

Результати документальної невиїзної перевірки відображені в Акті від 11.03.2021 року №0010/21/7.7-19/ (а.с. 19-25).

За результатами проведеної перевірки відповідачем зроблено висновки про неправомірність застосування підстав для надання (отримання) пільги і звільнення від оподаткування за преференцією « 410» та сплати ввізного мита за зниженим (тарифна преференція) рівнем ставки ввізного мита (7,3%), передбаченого Угодою для товарів, що імпортуються з території ЄС та мають преференційне походження, і задекларовані позивачем згідно митної декларації та, з врахуванням належної ставки ввізного мита (10%) розраховано суму заниження податкових зобов`язань позивача на загальну суму 9642,52 грн., в тому числі: - ввізне мито - 8035,43 грн.; - податок на додану вартість - 1607,09 грн.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення рішення від 26 березня 2021 року за №9 та за №9 (а.с. 15-18).

Позивач, не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2015 № 1156 «Про затвердження Змін до деяких відомчих класифікаторів з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», у митній декларації зазначений код пільги (тарифної преференції) на товар, що ввозиться в Україну та походить з країн ЄС, для звільнень від сплати ввізного мита, та підтверджуючий документ преференційного походження товару: у графі 36 митної декларації - код преференції по ввізному миту « 410» (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди) - згідно Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на мигну територію України, затвердженого наказом Мінфіну від 20 вересня 2012 року № 1011); у графі 44 митної декларації - код преференційного документу « 7016» (декларація - інвойс, складена експортером якщо фактурна вартість партії товару не перевищує 6000 євро - згідно Класифікатора документів).

З 1 січня 2016 року набула чинності Угода, розділ IV якої "Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею" встановлює порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Відповідно до пункту 1 статті 29 Глави І розділу IV Протоколу 1 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами (далі - Угода) кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди.

Так, згідно ст. 33 Протоколу І «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» (далі - Протокол І) до Угоди - відповідачем ініційовано направлення запиту для проведення перевірки декларацій інвойсів, складених експортерами Сполученого Королівства на рахунках, фактурною вартістю товарів, що не перевищує 6000 євро, в тому числі декларацію інвойс від 26.03.2018 № 006-2018, складену великобританською компанією «Аuto Ехроrt East LTD», та яку було подано позивачем для здійснення митного оформлення імпортованого товару.

Зокрема, згідно відповіді від 07.01.2020 №Е/АUТО/29 РFА (11) уповноваженим органом Сполученого Королівства Великобританії письмово повідомлено про результати перевірки декларації інвойсу від 26.03.2018 №006-2018, складеної великобританською компанією «Аuto Ехроrt East LTD» та зазначено, що товар не відповідає умовам Угоди Україна - ЄС, тому до товару не застосовуються вимоги пільгового режиму. Також, у відповіді від 07.01.2020 №Е/АUТО/29 РFА (11) зазначено, що торговець ознайомлений з зазначеним і уповноважений орган Сполученого Королівства Великобританії сподівається, що більше помилок не виникне (а.с. 67, 69).

Як вбачається з витребуваного судом в ході розгляду справи офіційного перекладу вище вказаної відповіді від 07.01.2020 №Е/АUТО/29 РFА (11) про результати перевірки декларації інвойсу від 26.03.2018 №006-2018 в ньому вказано, що товар не відповідає умовам Угоди Україна - ЄС, тому до товару не застосовуються вимоги преференційного режиму. Також, у відповіді від 07.01.2020 №Е/АUТО/29 РFА (11) зазначено, що торговець ознайомлений з зазначеним і уповноважений орган Сполученого Королівства Великобританії сподівається, що більше помилок не виникне.

Статтею 26 розділу IV Угоди визначено, що Положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін.

У відповідності до пункту 2 статті 26 розділу IV Угоди для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Відповідно до пункту 1 статті 16 Протоколу І, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікату з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у додатку III до протоколу, або (b) у випадках, вказаних у статті 22 (1) Протоколу І, - декларації інвойс, наданої експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Разом з тим, згідно підпункту (b) пункту 1 статті 22 Протоколу І Декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Згідно п. 2 ст. 22 «Умови складання декларації інвойс» Протоколу 1 Угоди встановлено, що декларація інвойс може бути складена, якщо розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам Протоколу 1 Угоди.

При цьому, згідно з пунктом 3 статті 22 Протоколу 1 експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Відповідно до п. 2 ст. 32 Протоколу І передбачено, що з метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що міститься в документах.

Згідно положень ст. 33 Протоколу І, митні органи країни імпорту мають право здійснювати подальші перевірки підтверджень походження у довільному порядку або тоді, коли мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог даного Протоколу І.

З огляду на вище викладене, суд приходить висновку, що направлення відповідачем запиту для проведення перевірки уповноваженими іноземними митними органами рахунку-фактури, відповідає нормам статті 33 Протоколу І.

Відповідно до п. 3, п. 5 ст. 33 Протоколу 1 визначено, що перевірка здійснюється митними органами країни експорту. Для виконання цього митні органи країни експорту мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Повідомлення про результати перевірки надсилається якомога раніше, результати чітко вказують на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу і відповідають іншим вимогам Протоколу 1.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до ст. 352 Митного кодексу України передбачено, що отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, можуть використовуватись як матеріали для підготовки висновків за результатами перевірок.

Щодо посилання позивача на те, що у відповідача були відсутні обґрунтовані сумніви в достовірності документів про походження товарів, статусі походження товарів або виконання інших вимог Протоколу 1, суд зазначає наступне.

Так, виходячи із положень частини першої статті 29 розділу IV Угоди, кожна Сторона, зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

З цією нормою Угоди узгоджується національне регулювання концепції "походження товарів". Так, відповідно до статті 36 Митного кодексу України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до приписів статті 43 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, зокрема, є сертифікат про походження товару. При цьому, на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково (частина третя статті 44 МК України).

Вказана норма узгоджується з приписами частини першої статті 16 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди, відповідно до яких підтвердження походження товарів, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання, зокрема, сертифіката з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди. Згідно з положеннями цієї статті сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Згідно ст. 45 Митного кодексу України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Статтею 33 Протоколу 1 до Угоди передбачено порядок такої перевірки підтверджень походження товарів. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Враховуючи вище викладене суд приходить висновку, що міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку отримання відповіді компетентного органу за результатами перевірки документів про походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів.

Враховуючи те, що вказаний алгоритм дій контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 43 МК України, суд доходить висновку, що митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01.03.2021 року №240/7093/19.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить висновку, що з огляду на надіслану, за результатами перевірки декларації інвойсу від 26.03.2018 №006-2018, відповіді уповноваженого органу Сполученого Королівства Великобританії від 07.01.2020 №Е/АUТО/29 РFА (11) щодо не відповідності товару умовам Угоди Україна - ЄС та не підтвердження преференційного режиму - до задекларованого позивачем транспортного засобу, не може бути застосовано умови преференційного режиму оподаткування товарів в рамках Угоди та відповідно відсутні підстави для оподаткування ввезеного товару при здійсненні його митного оформлення в Україні за зниженим (тарифна преференція) рівнем ставок ввізного мита за преференцією « 410».

У відповіді на відзив позивач посилається на те, що оскільки у відповіді уповноваженого органу Сполученого Королівства Великобританії повідомлено про неможливість застосування саме пільгового режиму, а оскільки позивачем застосовано преференційну ставку ввізного мита, а не пільгову, відтак відповідачем було протиправно винесено оскаржувані податкові-повідомлення рішення.

Разом з тим, суд відхиляє вказану позицію позивача, оскільки така спростовується вказаним вище офіційним перекладом відповіді уповноваженого органу Сполученого Королівства Великобританії від 07.01.2020 №Е/АUТО/29 РFА (11), згідно якого зазначено, що товар не підпадає саме під преференційні умови.

Отже, в ході перевірки відповідачем встановлено допущення позивачем наступних порушень, зокрема: пункту 1 статті 16 Протоколу 1 до Угоди в частині відсутності підтвердження статусу походження товару, як такого, що походить з певної країни в розумінні цього Протоколу та підпадає під дію цієї Угоди; частини 7 статті 36 Митного кодексу України, яка передбачає, що повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; частини 1 статті 257 Митного кодексу України, згідно з якою декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення; частини 1 статті 270 Митного кодексу України, згідно з якою правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, митом, крім особливих видів мита, встановлюються цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; частини 1 статті 281 Митного кодексу України, якою допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Позивачем в митній декларації задекларовано країну походження імпортованого товару - Європейський Союз (ЕU), відповідно до поданого при митному оформленні рахунку-фактури із зазначенням походження (ЕU).

Частиною 1 статті 43 Митного кодексу України визначено: документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Таким чином, з огляду на встановлення відповідачем не підтвердження преференційного походження товару (в рамках Протоколу І), оформленого позивачем в митному режимі імпорту до товару застосовується пільгова ставка ввізного мита (10%), яка застосовується у рамках режиму найбільшого сприяння, встановленого Законом України від 19.09.2013 № 584-УІІ «Про Митний тариф України».

Ввізне мито на товари нараховується за ставками згідно з Законом України від 19 вересня 2013 року № 584-УІІ «Про Митний тариф України» (із змінами та доповненнями).

Відповідно пп. в) п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податків з ввезення товарів на митну територію Україну.

Пунктом 187.8 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Відповідно до Податкового кодексу України податок на додану вартість для товарів, які ввозяться (пересилаються) на митну територію України платниками податку, становить 20% бази оподаткування.

Згідно положень пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України (в редакції чинній на день подання митної декларації до митного оформлення товарів), базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 289 Митного кодексу України обов`язок із сплати митних платежів виникає: після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, якщо внаслідок перевірки митної декларації чи за результатами документальної перевірки митний орган самостійно визначає платнику податків додаткові податкові зобов`язання.

Згідно пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень надав суду достатні та належні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив і довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Закарпатської митниці Держмитслужби (вул. Собранецька, буд. 20,м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 15.11.2021 року.