Справа № 353/797/21
Суддя: ЛУЩАК Н. І.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 353/797/21
Провадження № 2-а/353/12/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Лущак Н.І.,

з участю: секретаря судового засідання - Семаковської У.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тлумачі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Гринюк Юлії Любомирівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, який надійшов на адресу суду 21.09.2021 року, до управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, інспектора управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Гринюк Ю.Л., в якому просив поновити процесуальний строк на звернення до суду; визнати протиправною та скасувати постанову від 26.05.2021 року серії ЕАН № 4261629 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Гринюк Ю.Л.; провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що при прийняті оскаржуваної постанови інспектор поліції виходив з того, що 26.05.2021 року о 10 год. 00 хв. на автодорозі Р-10 «Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці» на 117 км. (у с. Марківці Івано-Франківського району Івано-Франківської області) позивач, керуючи автомобілем марки «DACIA LODGY», д.н.з НОМЕР_1 , перевищив встановленні обмеження руху більше як на 20 км/год (рухався зі швидкістю 88 км/год), чим порушив п. 12.4 ПДР, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Інспектор дійсно його зупиняв на вищезгаданій ділянці дороги та здійснював спробу звинуватити його у тому, що він рухався зі швидкістю 88 км/год. До того ж таке нібито порушення визначалось ним приладом «Трукам» тс000742. Як виявилося пізніше, інспектор без об`єктивно виправданих на те причин, виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП без його участі. Вважає, що інспектор, перевищивши свої службові повноваження, створив фіктивну постанову, оскільки правил дорожнього ружу він не порушував, при розгляді справи було порушено ряд його прав. В оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу його вини. При винесенні оскаржуваної постанови поліцейський не надав йому можливості скористатися правовою допомогою. Окрім того, поліцейський не взяв до уваги подане йому письмове клопотання (у поряду ст. 268 КУпАП) та відмовився підписати примірник позивача про його отримання. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював конроль швидкості руху саме в межах дії знаку 5.70 ПДР. Окрім цього, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим (на нерухомій тринозі або на стіні будівлі). Утримання такого приладу поліцейським в руці, з урахуванням вірогідної похибки, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля в 88 км/год. При фотофіксації відсутнє зображення його як водя підчас руху транспортного засобу, номерного знаку, що рухався зі швидкістю 88 кам/год. До того ж його транспортний засіб рухався в загальному потоці на автодорозі Н-10. Також відсутні докази на підтвердження того, що на відрізку дорого, де він був зупинений працівниками поліції були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками: 5.45 «Населений пункт»; 5.46 «Кінець населеного пункта»; 5.70 «Фото, відео фіксування порушень ПДР.

За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням КАС України є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Просив також провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Судові витрати просив стягнути з УПП в Івано-Франківській області. Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про поновлення процесуального строку для звернення до адміністративного суду, пропущеного з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки адміністративної справи незначної складності (малозначної справи) та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 257 КАС України мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 07.10.2021 року поновлено позивачу пропущенний з поважних причин строк звернення до адміністративного суду, справу за адміністративним позовом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження о 10 год. 00 хв. 08.11.2021 року без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено: відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; відповідачам п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Згідно ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с. 40,41) відповідачі управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, інспектор управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Гринюк Ю.Л. отримали копію вищевказаної ухвали суду 18.10.2021 року.

28.10.2021 року на адресу суду від співвідповідача - управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліціїнадійшов відзив на позовну заяву (а.с. 43-54), в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повноному обсязі. Свої заперечення проти позову обґрунтував тим, що 26.05.2021 року близько 10 год. 00 хв екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП під час несення служби в с. Марківці Тисменицького району, на 117 км. Траси Н-10 Івано-Франківської області, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20 (серійний номер ТС000742) виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу DACIA LODGY, д.н.з. НОМЕР_2 рухався зі швидкістю 88 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 38 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР. Після чого поліцейським подано сигнал про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Після зупинки транспортного засобу відповідач, підійшовши до водія, представився, проінформував водія про причину зупинки, а саме про те, що водій рухався зі швидкістю 88 км/год при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 38 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР. Факт порушення зафіксований нагрудною камерою відповідача. Після виконаня вимог, передбачених ст.ст. 18, 35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідач пред`явив законну вимогу до водія про пред`явлення документів. Водієм виявився позивач, який виконав законну вимогу поліцейського, пред`явивши необхідні документи. Відповідно до ст. 279 КУпАП відповідач, як посадова особа, має право розглядати справи про адміністративне правопорушення зазначені у ст. 222 КУпАП, в т.ч. за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, перебачене ч. 1 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 . Позивачу зачитано його права, перебачені ст. 63 Крнституції України та ст. 268 КУпАП. Вивчивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР, за яке передбачена адміністративно відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем після розгляду справи про адміністративне правопорушення, винесено постанову серії ЕАН № 4261629 від 26.05.2021 року з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Щодо роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, повідомив що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірюваня швидкості, розділяє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка пиладу плюс/мінус 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м. до 1200 м. З відстані у 350-450 м. поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок проладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного тримання позначки на цільовому транспортому засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самму оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає зходи до зупинки порушника. Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.2018 року.

Лазерний вимірювач швидкості руху TruCam LTI 20/20 вимірює швидкість об`єкта на який наведено лазерний приціл (на відео позначається курсором). Окрім того, при фіксації перевищення швидкості, поліцейський, тримаючи в руках лазерний вимірювач швидкості TruCam, лазерним прицілом (курсором) супроводжує цільовий транспортний засіб,, не відпусаючи спускового гачка до встановленї відстані 70 м., на якій прилад здійснить фотографування транспортного засобу порушника.Разом з тим, лазерний вимірювач швидкості TruCam не належить до категорії технічних засобів автоматичної фіксації. Вказаний Лазерний вимірювач швидкості відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, оскільки конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання швидкості руху транспортного засобу.

Щодо права позивача на юридичну допомогу, вказав, що позивач мав змогу на залучення адвоката, або іншого фахівця в галузі права, в тому числі на скористаня такої допомоги в телефонному режимі. Окрім того, якщо позивач бажав скористатися юридичною допомогою, то в такому випадку має сам особисто вжити заходів, щодо забезпечення явки фахівця в галузі права або адвоката.

З огляду на вищевказане, постанова про притянення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою, законною та такою, що не підлягає скасуванню.

03.11.2021 року позивач через канцелярію суду подав заперечення на відзив (а.с. 65-67), в якому вказав, що у цій справі відповідачі не можуть посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортого засобу під керуванням позивача в зоні дії лорожнього знаку «населений пункт» - це здійснення вимірювальної швидкості руху приладом TruCam. Із долученого відповідачем фотознімку та оптичного диску із записом видно, що він не містить інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» та зони дії знаку 5.70 «фото, відео фіксування порушень ПДР», зазначеної автодороги. Крім того, інспектором не враховано положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки ручне розміщення (тримання в руках) засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам вищевказаної норми закону. Законодавчо не визначно іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками УПП, ніж розміщення виключно в прядку ст. 40 Зкону України «Про Націнальну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 року начальника ДПП Білошицького О.Г. про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який знімає чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень ПДР. Також інспектор незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, порушивши права позивача, а саме не дав можливості скористатися правами, які передбачені с. 268 КУпАП, чим порушив порядок розгляду справи. Тобто, інсектором не вжито жодних дій щодо надання можливості позивачу реалізувати своє прав на отримання правової допомоги.

Станом на 08.11.2021 року відповідач інспектор управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Гринюк Ю.Л. відзиву на позовну заяву суду не надала.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав:

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Судом встановлено, що 26.05.2021 року інспектор управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Гринюк Ю.Л. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4261629 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення в розмірі 340 грн. штрафу, з тих підстав, що позивач 26.05.2021 року о 09 год. 30 хв. на 117 км траси Н-10 у с. Марківці Івано-Франківського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «DACIA LODGY», д.н.з НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 88 км/год, про чому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 38 км/год. Швидкість руху вимірювалася приладом Tru Cam LTI 20/20 ТС00742, чим порушив п. 12.4 ПДР, внаслідок чого вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.(а.с. 6).

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол може не складатись у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Однак, системний аналіз положень Кодексу, в тому числі ч. 5 ст. 258 КУпАП дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Такі ж вимоги містяться у Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ № 1376 від 06 листопада 2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року №1496/27941.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

В іншому випадку, на думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункта», 5.47 «Населений пункт», 5.48 «Кінець населеного пункта».

Водночас, п. 12.4 ПДР передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCam LTI 20/20.

Дослідивши долучені відповідачем фотознімки та відеофіксацію приладу TruCam LTI 20/20, судом встановлено, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, посилання відповідачем управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції в оскаржуваній постанові на докази, щодо фактичної зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.4 ПДР України більш ніж на 20 км.

За відсутності покликання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості понад 20 км.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Стосовно ж наданої відеофіксації з нагрудних камер стосовно порядку розгляду справи про порушення правил дорожнього руху, то суд вказаній відеофіксації не надає правової оцінки, як доказу, оскільки проведена відеофіксація та пояснення позивача не підтверджують обставин щодо зони дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, окрім того вказана відеофіксація не була покладена в основу прийняття оскаржуваної постанови як доказ.

Окрім того, судом враховано положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Дослідивши наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис суд встановив, що на рухомий автомобіль марки «DACIA LODGY» (д.н.з неможливо розпізнати), наведено ціль та протягом приблизно 2 секунд здійснювався замір швидкості. В цей момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruСam LTI 20/20 з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Аналогічна позиція викладена Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 25 червня 2020 року по справі № 166/224/20 та у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 157/703/20 п.

Окрім того, з доданого до відзиву на позовну заяву відеозапису вбачається, що поліцейським під час розгляду справи не роз`яснювалися позивачу права, передбачені ст. 268 КпАП України, і на прохання останнього про вчинення таких дій, працівником поліції було зазначено, що позивач сам знає свої права.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Тобто вказані обставини свідчать про те, що відповідачем - інспектором управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Гринюк Ю.Л. не вжито жодних дій щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що порушує права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.05.2020 року у справі № 640/16220/16-а та від 18.02.2020 року у справі 524/9827/16-а.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про грубе порушення прав позивача, у тому числі і права на захист, оскільки останній про таке право не був поінформований, і відповідно про порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що в свою чергу стало підставою для винесення оскаржуваної постанови за неповним з`ясуванням всіх обставин справи та перевірки їх належними і допустимими доказами.

За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог 12.4 ПДР не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За встановлених в судовому засіданні обстанин, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4261629 від 26.05.2021 року, винесену інспектором управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Гринюк Ю.Л. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп., слід скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг зі сплати судового збору за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Також, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, який передбачав, що судовий збір при оскарженні постанов про адміністративне правопорушення сплаті не підлягає, та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

У вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду також вказано, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, позивачем при подачі адміністративного позову було понесено судові витрати по сплаті судового збір у розмірі 454,00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції.

На підставі наведеного, ч. 1 ст. 122, 245, 247, 251, 252, 258, 280, 283, 286, 289, 292, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 5-13, 72, 73, 77, 132, 139, 162, 241-247, 255, 257, 262, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4261629 від 26.05.2021 року, винесену інспектором управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Гринюк Юлією Любомирівною (вул. Юності, 23, с. Микитинці Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області) про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп., а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з бюджетних асигнувань управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, яке розташоване за адресою: вул. Юності, 23, с. Микитинці Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , 454 (Чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Головуючий Н.І.Лущак

Повний текст судового рішення складено «15» листопада 2021 року.