Справа № 520/2749/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 р.Справа № 520/2749/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шапошника С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 04.06.21 року по справі № 520/2749/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової служби України третя особа Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про визнання неправомірним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, третя особа Головне управління ДПС у Харківській області в якому, з урахуванням уточнень просив суд:

- скасувати, визнати неправомірним, та таким що порушує права ОСОБА_1 та наносить йому моральну та матеріальну шкоду Рішення ДПС України №3225/6/99-00-06-02-01-06 від 11.02.2021 "Про результати розгляду скарги" № б/н від 08.12.2020, № б/н від 11.01.2021, в частині зобов`язання ГУ ДПС у Харківській області винесення та направлення нового рішення, з урахуванням вищенаведеного, згідно чинного законодавства. (абз.4 стор 4. Рішення № 3225/6/99-00-06-02-01-06 від 11.02.2021) та визнати неправомірним дії посадових осіб ГУ ДПС у Харківській області, які здійснили маніпулювання державними коштами ЄСВ сплаченими ОСОБА_1 згідно їх цільового призначення, що спричинило подання цього позову.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення ДПС України № 3225/6/99-00-06-02-01-06 від 11.02.2021 "Про результати розгляду скарги № б/н від 08.12.2020, № б/н від 11.01.2021, в частині зобов`язання ГУ ДПС у Харківській області винести та направити нове рішення, згідно чинного законодавства, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про результати розгляду скарг Державної податкової служби України № 3225/6/99-00-06-02-01-06 від 11.02.2021.

Зобов`язано Державну податкову службу України повторно розглянути скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 08.12.2020 № б/н (вх.№ 47678/6 від 14.12.2020), від 11.01.2021 № б/н (вх. № 1008/6 від 13.01.2021) та за результатами їх розгляду прийняте вмотивоване рішення.

В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ГУ ДПС у Харківській області та ДПС України подано апеляційні скарги, в яких, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просять рішення Харківського окружного адміністративного суду 04.06.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ДПС у Харківській області зазначає, що у зв`язку з надходженням 03.07.2020 заяви від ФОП ОСОБА_1 за №74731/ФОП/53 щодо перерахування помилково сплачених коштів в сумі 1638,12 грн., 15.07.2020 проведено перекид коштів у сумі 1638,12 грн. ГУ ДКСУ відповідно до платіжного доручення ГУ ДПС у Харківській області №6179 від 15.07.2020. Станом на 05.04.2021 в ІКП з КБК 71040000 ОСОБА_1 рахується переплата в сумі 12,84 грн. Зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято без дотримання законодавчого змісту норм правових актів щодо спріних правовідносин, з наданням невірної правової оцінки обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, ДПС України зазначає, що судом першої інстанції надана невірна оцінка правової природи спірного рішення про результати розгляду скарги та його вплив на права та обов`язки позивача у спірних правовідносинах та щодо повноважень ДПС України при його прийнятті, що призвело до помилкового висновку суду першої інстанції про визнання такого рішення протиправним, і як наслідок скасування.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що апеляційна скарга ДПС України є безпідставною та необґрунтованою, а її вимоги суперечать нормам чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідачів просив рішення суду першої інстанції скасувати, з підстав наведених в апеляційних скаргах та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позивач в судовому засіданні просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а у задоволенні апеляційних скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 пройшов визначену діючим законодавством процедуру державної реєстрації та набув статусу суб`єкта господарювання фізичної особи - підприємця. Знаходиться на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку другої групи.

30.11.2020 ГУ ДПС у Харківській області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування ) єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застосовано штраф та пеню у розмірі 6869,79 грн.

Не погоджуючись з рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 30.11.2020 № ГУ ДПС у Харківській області, ОСОБА_1 подав скарги до Державної податкової служби України, в яких просив скасувати вищезазначене рішення, як таке, що винесено з порушенням чинного законодавства.

11.02.2021 за результатами розгляду скарг ОСОБА_1 № б/н від 08.12.2020, № б/н від 11.01.2021 ДПС України прийняло рішення № 3225/6/99-00-06-02-01-06 "Про результати розгляду скарг", яким рішення про застосування штрафних санкцій та пені від 30.11.2020 № ГУ ДПС у Харківській області скасовано та вважається відкликаним з дня прийняття, скарги ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано ГУ ДПС у Харківській області винести та направити нове рішення, з урахуванням вищенаведеного, згідно вимог чинного законодавства.

Позивач з рішенням ДПС України № 3225/6/99-00-06-02-01-06 від 11.02.2021 "Про результати розгляду скарги № б/н від 08.12.2020, № б/н від 11.01.2021, в частині зобов`язання ГУ ДПС у Харківській області винести та направити нове рішення, з урахуванням вищенаведеного, згідно чинного законодавства не погодився, вважає його протиправним та таким який підлягає скасуванню, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з необхідності визнання протиправним та скасовання рішення про результати розгляду скарг Державної податкової служби України № 3225/6/99-00-06-02-01-06 від 11.02.2021 та зобов`язання Державну податкову службу України повторно розглянути скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 08.12.2020 № б/н (вх.№ 47678/6 від 14.12.2020), від 11.01.2021 № б/н (вх. № 1008/6 від 13.01.2021) та за результатами їх розгляду прийняте вмотивоване рішення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464).

Частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору і контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Відповідно до зазначених норм позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами

Особи, зазначені у пунктах 4 та 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (далі - Закон № 1058). Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону № 2464).

При цьому, дія частини 4 ст. 4 Закону № 2464 не поширюється на роботодавців, які мають найманих працівників, роботодавці зобов`язані сплачувати єдиний внесок із заробітної плати своїх працівників на загальних підставах.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до ч. 10 ст. 9 Закону № 2464 днем сплати єдиного внеску вважається:

1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки податкового органу - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок податкового органу;

2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

Згідно ч. 12 ст. 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464 є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску податковий орган застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464).

Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 10 ст. 25 Закону № 2464).

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно (ч. 13 ст. 25 Закону № 2464).

За рахунок сум що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та нені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів га пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку / календарної черговості їх виникнення (ч. 6 ст. 25 Закону №2464).

Згідно ч. 16 ст. 25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно з п.п. 2 п. 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати (даного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві-юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953, зі змінами та доповненнями, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди (при цьому недоїмка за кожен такий період повинна бути повністю сплачена (погашена)).

В спірному рішенні відповідачем зазначено, що за неналежне виконання вимог ст. 9 Закону № 2464, а саме за порушення законодавчо встановленого терміну сплати єдиного внеску по коду класифікації доходів бюджету 71010000 (єдиний внесок, нарахований роботодавцем на суми заробітної плати, винагороди за договорами цивільно-правового характеру, допомоги по тимчасовій непрацездатності), які самостійно визначені позивачем у звітах про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за листопад, грудень 2013 року, січень 2014 року, липень - грудень 2018 року, січень - грудень 2019 року, січень 2020 року на відповідний рахунок сплачено з порушенням законодавчо встановленого строку. За порушення термінів сплати єдиного внеску ГУ ДПС у Харківській області винесене рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 30.11.2020 № .

При цьому, Державна податкова служба України дійшла висновку, що дане рішення прийнято без врахування заяви позивача про перерахування помилково сплачених коштів від 03.07.2020, що призвело до невірного розрахунку пені, в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Керуючись п. 4, п. 5 розділу IV, п. 3 розділу V Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 за № 178/28308, відповідач вирішив рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 30.11.2020 № ГУ ДПС у Харківській області скасувати та вважати відкликаним з дня прийняття даного рішення, а скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 08.12.2020 № б/н, від 11.01.2021 № б/н - задовольнити частково, зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області винести та направити нове рішення, з урахуванням вищенаведеного, згідно чинного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 розділу IV Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124 (далі - Порядку) контролюючий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під підпис. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення контролюючим органом не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Згідно п. 2 розділу V Порядку, Рішення про результати розгляду скарги (додаток 4) оформлюється відповідно до вимог законодавства про мови. Рішення складаються зі вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

Рішення оформлюється на бланку контролюючого органу, який розглядав скаргу.

У вступній частині рішення зазначаються: повне найменування юридичної особи, код ЄДРПОУ, реєстраційний (обліковий) номер платників єдиного внеску, який присвоюється інвесторам (операторам) за угодою про розподіл продукції, дипломатичним представництвам і консульським установам іноземних держав, прізвище, ім`я, по батькові посадової особи, яка подала скаргу; прізвище, ім`я, по батькові громадянина або фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті; відомості про предмет оскарження, якого стосується скарга; дата прийняття скарги до розгляду (дата і номер зазначаються за даними журналу реєстрації вхідної кореспонденції).

Описова частина рішення повинна містити перелік документів, які були взяті до уваги при розгляді скарги, дату і номер акта перевірки або вимоги про сплату недоїмки або оскаржуваного рішення, стисле викладення вимог і клопотання особи, яка подала скаргу.

У мотивувальній частині рішення мають бути наведені результати дослідження матеріалів скарги та докази, на яких ґрунтуються висновки посадової особи контролюючого органу, яка розглядала скаргу, а також посилання на конкретні пункти та статті законів України та інших нормативно-правових актів, якими обґрунтовано прийняте рішення.

Резолютивна частина рішення повинна містити висновок про задоволення чи часткове задоволення скарги або про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спірне рішення не відповідає вимогам наведеним в розділах IV,V Порядку, оскільки у мотивувальній частині рішення не наведені результати дослідження матеріалів скарги та докази, на яких ґрунтуються висновки посадової особи контролюючого органу, яка розглядала скаргу, а також відсутні посилання на конкретні пункти та статті законів України та інших нормативно-правових актів, якими обґрунтовано прийняте рішення. Не з`ясовано чи були підстави для прийняття рішення про застосування штрафних санкцій та пені та чи дійсно відбувалась несвоєчасна сплата єдиного внеску.

Колегія суддів зазначає, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Отже, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Про дотримання відповідачем означеної процедури свідчитиме належна мотивація прийнятого рішення: встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення висвітлених у скарзі питань; посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення; оцінка доводів та аргументів особи, яка звернулась зі скаргою; норми права, що застосовані, і ті, що не застосовані, з викладенням мотивів їх незастосування.

І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень "суб`єктивізує" акт державного органу і не дає змоги встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

Європейський суд з прав людини в рішеннях неодноразово наголошував, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган державної влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення від 01.07.2003 у справі "Суомінеен проти Фінляндії" № 3780001/97, п. 36).

Аналогічні висновки містить постанова Верховного суду від 20.02.2020 по справі №2040/6763/18.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 4 розділу IV Порядку контролюючий орган при розгляді скарги перевіряє законність і обґрунтованість винесення вимоги або рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень: залишає вимогу або рішення, що оскаржується, без змін, а скаргу - без задоволення; скасовує в певній частині вимогу або рішення, що оскаржується, не задовольняє скаргу в певній частині; скасовує в повному обсязі вимогу або рішення, що оскаржується, і задовольняє скаргу; направляє скаргу на новий розгляд до відповідного територіального контролюючого органу; залишає скаргу без розгляду.

Отже, Порядок містить вичерпний перелік рішень, які можуть бути прийняті відповідачем за результатами розгляду скарги, відповідно до якого у відповідача відсутня можливість скасувати рішення повністю, а скаргу задовольнити частково.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим без врахування положень п. 4 IV розділу Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 № 1124, що є підставою для його скасування.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення про результати розгляду скарги Державної податкової служби України № 3225/6/99-00-06-02-01-06 від 11.02.2021 та зобов`язання Державну податкову службу України повторно розглянути скарги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 08.12.2020 № б/н (вх.№ 47678/6 від 14.12.2020), від 11.01.2021 № б/н (вх. № 1008/6 від 13.01.2021) та за результатами їх розгляду прийняте вмотивоване рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, сформованої в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04) зазначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини другої ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанцї в повному обсязі досліджено положення нормативних актів, що регулюють спріні правовідносини та дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України та Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 по справі № 520/2749/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 16.11.2021 року