Справа № 520/10211/21
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 листопада 2021 року № 520/10211/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, 43332958), Харківської митниці (вул. Короленка, 16-Б, м. Харків, 61003, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби, в якому просить суд:

- визнати незаконними дії керівництва Слобожанської митниці Держмитслужби щодо відмови ОСОБА_2 в пільговому розмитненні автомобіля марки БМВ Х5 (vin: НОМЕР_2 ), peг. номер НОМЕР_3 , 2002 року випуску;

- зобов`язати керівництво Слобожанської митниці Держмитслужби вирішити питання щодо пільгового, згідно ст. 374, ч. 10 МК України, розмитнення автомобіля Січінави Анни марки БМВ Х5 (vin: НОМЕР_2 ), peг. номер НОМЕР_3 , 2002 року випуску.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.06.2014 р. позивачка ввезла в режимі тимчасового ввезення на територію України автомобіль BMW Х5, 2002р.в., в 2015 році автомобіль попав в ДТП, в зв`язку з чим був порушений термін його вивезення. Позивачка вказує, що 13.02.2020р. отримала посвідку на постійне проживання в Україні та 13.08.2020р. звернулась до відповідача з заявою про продовження строку пільгового розмитнення вказаного автомобіля проте на її численні звернення їй протиправно відмовлено в розмитненні вказаного автомобіля в пільговому режимі, в зв`язку з чим просить позов задовольнити повністю.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, пославшись на те, що строк на пільгове розмитнення автомобіля позивачки минув, поважні причини пропуску строку відсутні, підстав для його поновлення не має, на даний час розмитнення автомобіля можливо здійснити на загальних підстава, вказав, що в спірних відносинах відповідач дія на підставі, у межі повноважень та у спосіб, що визначені діючим законодавством України.

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

З 02.08.2021р. по 17.09.2021р. суддя Рубан В.В. перебувала у щорічній відпустці, з 20.09.2021р. по 08.10.2021р. на лікарняному.

Ухвалою від 15.11.2021р. частково задоволено клопотання відповідача та залучено до участі у справі в якості другого відповідача Харківську митницю ().

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 10.06.2014 гр. Грузії ОСОБА_3 ввезено на митну територію України через митний пост Одеса-центральний Одеської митниці ДФС в режимі тимчасового ввезення до одного року транспортний засіб марки BMW Х5, VIN: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 380 Митного кодексу України, даний автомобіль мав бути вивезений гр. Грузії ОСОБА_4 за межі митної території України у строк до 10.06.2015 року.

Постановою від 23.07.2019 р. Харківської митниці ДФС, за порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 481 МКУ, на гр. ОСОБА_5 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 17000 грн.

13.02.2020р. ОСОБА_3 отримала посвідку на постійне місце проживання в Україні № НОМЕР_4 .

13.08.2020 року, ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою, щодо продовження пільгового розмитнення транспортного засобу марки BMW Х5, VIN: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 у зв`язку карантином, до заяви нею додано копію посвідки та паспорта.

31.08.2020 року на вказану заяву Слобожанською митницею надано інформаційну відповідь.

16.09.2020 року ОСОБА_4 разом із заявою від 14.09.2020р. про пільгове розмитнення її автомобіля до митниці наданий пакет документів для розмитнення авто, а саме: копія заяви від 13.08.2020р., копія відповіді від 31.08.2020р., копія постанови ДФС в справі про порушення митних правил від 23.07.2019р., копії свідоцтв про народження дітей, копія квитанції про сплату штрафу, пакет документів для пільгового розмитнення автомобіля. 01.10.2020 до вказаної заяви додано електронну версію митної декларації та здійснена декларантом (представником Січінави А. за дорученням ОСОБА_6 ) спроба декларування транспортного засобу за допомогою інформаційного термінала.

Надалі позивачка зверталася до відповідача з заявами від 02.11.2020р., 03.11.2020р. 29.12.2020р. на які були надані відповіді від 02.11.2020р., 20.11.2020р. та 29.12.2020р.

У відповіді від 29.12.2020р. відповідачем роз`яснено положення п. 3 ч. 10 ст. 374 МК України, пп. "б" п. 3 ч. 10 ст. 374 МК та повідомлено, що розгляд питання щодо продовження строку протягом якого можливо використати пільги (звільнення від оподаткування) митними платежами здійснювався з урахуванням документів, які 16.09.2020 були надані митниці разом с заявою від 14.09.2020, до вказаної заяви не надані документи які підтверджують поважні причини, пропуску строку пільгового оформлення внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили, хвороби або з інших поважних причин.

В листі від 20.11.2020р. відповідач зазначив, що вказана в заяві від 13.08.2021 року поважна причина пропуску строку "карантин" не є підставою для прийняття рішення Митницею щодо продовження строку встановленого п.3 ч.10 ст. 374 МК України. З поданих заяв і документів не вбачається причинний зв`язок між запровадженим карантином та неможливістю подати митну декларацію та інші документи, необхідні для митного оформлення, інші поважні причини відсутні. Роз`яснено, що на даний час митне оформлення транспортного засобу можливо здійснити на загальних підставах.

Отже Слобожанська митниця Держмитслужби не продовжила строк для пільгового оформлення автомобіля позивачки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, які пов`язані із митним оформленням товарів та митним контролем, регламентуються Митним кодексом України (далі - МК України, тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 3 МК України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

Митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 МК України).

Митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (пункт 23 частини першої статті 4 МК України).

Відносини, пов`язані із звільненням від оподаткування митними платежами товарів, які ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну, регламентується приписами пункту 3 частини десятої статті 374 МК України.

Пунктом 3 частини десятої статті 374 МК України, зокрема, передбачено, що при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами: товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років: б) транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

У разі пропуску внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили, хвороби або з інших поважних причин, що підтверджується відповідними документами, встановленого цим пунктом строку ввезення (пересилання) товарів на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами цей строк може бути продовжений відповідним органом доходів і зборів, але не більш як до двох років з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні.

Таким чином, законодавцем передбачено загальний шестимісячний строк для реалізації особою свого права на звільнення від оподаткування митними платежами товарів, які ввозяться нею у зв`язку із переселенням на постійне місце проживання в Україну. Водночас такий строк може бути продовжений контролюючим органом за наявності підстав, визначених пунктом 3 частини десятої статті 374 МК України. До таких підстав продовження загального строку відносяться: а) аварія; б) обставини непереборної сили; в) хвороби; г) інші поважні причини. Відповідно перелік підстав для продовження загальних строків пільгового ввезення товарів відповідними категоріями громадян є виключним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Порядок документального підтвердження факту аварії чи дії обставин непереборної сили визначений розділом VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 №657 (далі - Порядок № 657) положення якого застосовуються у випадках, коли Кодексом або іншими актами законодавства України з питань державної митної справи передбачено надання митному органу такого підтвердження.

Пунктом розділу VIII 2 Порядку № 657 встановлено, що у цьому розділі терміни вживаються в такому значенні:

аварія - небезпечна подія техногенного характеру, у зв`язку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи;

документальне підтвердження - надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили;

обставини непереборної сили - надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події;

факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Пунктом 3 Порядку № 657 визначено, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціальн увповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Наявність поважних причин, за яких особа не змогла своєчасно реалізувати надане законодавством право, повинна бути підтверджена документально. За загальним правилом, поважними є такі причини пропуску відповідного загального строку, які об`єктивно мали місце (об`єктивний фактор) та такі, що можуть бути поза розумним сумнівом визнані як поважні з боку суб`єкта правозастосування (суб`єктивний фактор). Наявність об`єктивного фактору підтверджується належним чином оформленими документами. Що ж стосується суб`єктивного фактору, то він встановлюється за вмотивованим внутрішнім переконанням суб`єкта правозастосування в тому, що внаслідок наявності поважних причин особа не змогла реалізувати надане їй право протягом загального шестимісячного строку. Спеціальний продовжений дворічний строк може бути застосовано тільки в тому випадку, якщо належним чином підтверджено наявність поважних причин пропуску загального строку.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що визначений статтею 374 Митого кодексу України шестимісячний строк, що не заперечується ані позивачем ані відповідачем, тривав до 13.08.2020 року, при цьому із заявою про продовження строку позивачка звернулася в останній його день, а саме 13.08.2020 року, при цьому не зазначила фактичних обставин, які б указували на об`єктивну неможливість реалізації таких прав з 13.02.2020 року по 13.08.2020 року та не дала доказів на їх підтвердження.

Підстава для продовження строку вказана позивачкою в заяві від 13.08.2020р. "карантин", що призвело до ускладнення формування пакету документів для пільгового розмитнення, на думку суду, не є поважною причиною для прийняття рішення про продовження строку встановленого п.3 ч.10 ст. 374 МК України, враховуючи те що транспортний засіб марки BMW Х5, VIN: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ввезено на митну територію України позивачкою ще 10.06.2014 р. та те, що Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено карантин на усій території України лише з 12 березня 2020 року.

Отже, суд дійшов висновку, що протягом законодавчо визначеного строку ОСОБА_3 не скористалася пільгою, встановленою ч. 10 ст. 374 МК України, тобто не задекларувала у встановленому законодавством порядку вищезазначений транспортний засіб, а також відсутні підстави для продовження вказаного строку.

До того ж суд вважає за необхідне зазначити й те, що фактично позивачка звернулась із позовом щодо протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, яким за результатами розгляду її заяви про продовження строку ввезення (пересилання) товарів на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами, відмовлено у продовженні строку ввезення на митну територію України із звільненням від оподаткування митними платежами, проте у позовній заяві, не заявляючи позовні вимоги щодо визнання такого рішення протиправним чи його скасування просить визнати дії відповідача незаконними щодо відмови в пільговому розмитненні її автомобіля та зобов`язати відповідача вирішити питання щодо пільгового розмитнення відповідно до ч. 10 статті 374 Митного кодексу України.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Водночас гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, а тому воно має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 13 якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Загальні способи звернення до адміністративного суду та захисту права у публічно-правових відносинах визначені частиною першою статті 5 та частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, така особа має право звернутися до суду та просити про їхній захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

А у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Водночас частинами третьою-п`ятою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності встановлених судом певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку.

Зокрема, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Крім того, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Так, для ефективного поновлення порушеного права необхідно щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Разом з тим, у даній справі, відсутність заявлених вимог щодо визнання протиправним та скасування індивідуального акта, крім іншого, унеможливлює захистити порушене, на думку позивачки, право у обраний нею спосіб відповідно до наведених вище приписів Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду викладеній в постанові від 17.07.2020р. у справі № 1.380.2019.001662, адміністративне провадження № К/9901/28934/19.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Таким чином, суд приходить до висновку, що в спірних відносинах Слобожанська митниця Держмитслужби діяла правомірно, отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно по положень ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, 43332958), Харківської митниці (вул. Короленка, 16-Б, м. Харків, 61003, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задовольнити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.