Справа № 263/6360/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року справа №263/6360/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Міронової Г.М., Гаврищук Т.Г., Геращенка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 вересня 2021 р. у справі № 263/6360/21 (головуючий І інстанції суддя суддя Ковтуненко В.О.) за позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову № 865 від 12.05.2021; вирішити питання судових витрат (а.с. 1-4).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 вересня 2021 року у справі № 263/6360/21 у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 49-51).

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що відповідно до приписів Порядку від 22.03.2017 № 47 для встановлення вивіски її власнику необхідно отримати паспорт вивіски, розроблений КП «Міське Архітектурне бюро» та погоджений з власником будівлі або уповноваженим ним органом, Головним управлінням містобудування і архітектури міської ради. Тобто, Правила благоустрою території м. Маріуполя містять норму, яка зобов`язує погоджувати розміщення інформаційних вивісок із комунальним підприємством, утвореним органом місцевого самоврядування та отримувати документ дозвільного характеру - паспорт вивіски, але це суперечить приписам ч. 3 ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та п. 44 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в частині повноважень місцевих рад по встановленню відповідно до законодавства правил з питань благоустрою населеного пункту.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Судамиі першої та апеляційної інстанції встановлено, що 13.04.2021 року о 11:15 год. співробітниками Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя виявлено, що гр. ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив самовільне розміщення елементів зовнішнього художнього оформлення із змістом: «АДВОКАТ» на фасаді будівлі без затвердженого паспорту, що є порушенням ст.152 КУпАП та п.п.11.14, п.11 Розділу ІII Правил благоустрою території м. Маріуполя, затвердженого рішенням Маріупольської міської ради від 28.08.2020 року № 7/56-5590. На підставі викладеного, Інспекцією міської ради з благоустрою міста Маріуполя було складено протокол про адміністративне правопорушення № 000664 від 13.04.2021 року у відношенні позивача (а.с. 6).

На підставі цього протоколу 12.05.2021 року Адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради було винесено постанову № 865, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП за порушення Правил благоустрою території міста Маріуполя та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. (а.с. 7).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів -

тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням п.п. 11.12 п. 11 Розділу III Правил благоустрою території м. Маріуполя, які затверджені рішенням Маріупольської міської ради від 28.08.2020 № 7/56-5590, на територіях, які належить прибирати, необхідно проводити весь комплекс робіт, спрямований на наведення та постійне підтримання чистоти і порядку, збереження зелених насаджень, а саме здійснення утримання в належному стані фасадів, будівель, огорож та інших споруд з дотриманням встановлених норм та правил, їх своєчасне фарбування, ремонтування, відновлення: змінювати зовнішній вигляд фасадів будівель, споруд та приміщень, що належить на праві власності або знаходяться у користуванні, розміщувати елементи зовнішнього художнього оформлення на фасадах згідно з паспортом.

Обов`язок отримання дозвільного документа передбачений Порядком встановлення вивісок в місті Маріуполі, затвердженим рішенням Маріупольської міської ради від 22.03.2017 року № 47, де є визначення терміну елементи зовнішнього художнього оформлення та паспорт вивіски.

Паспорт вивіски прописаний у Додатку 1 до Порядку розміщення вивісок на території м.Маріуполя, затвердженого рішенням виконкому міської ради 22.03.2017 № 47.

Таким чином доводи апелянта стосовно того, що норми Правил благоустрою території м. Маріуполя не містять тлумачення терміну «елементи зовнішнього художнього оформлення», містять неточні формулювання та не відповідають законодавству України, є безпідставними та необґрунтованими.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За унормуванням ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 23 КУпАП передбачає: адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

За статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст ст. 245 КУпАП окреслює, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Приписами ст. 251 КУпАП занотовано: доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є лише одним із можливих видів доказів наряду зокрема і з протоколом про адміністративне правопорушення.

Вимогами статті 254 КУпАП олкреслено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

За правилами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Цей протокол і є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення, а постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, з яких один вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 268 цього Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

За правилами Положення про адміністративну комісію, підставою для розгляду адміністративною комісією справи є протокол про адміністративне правопорушення, складений у встановленому порядку уповноваженою на те посадовою особою, іншими особами відповідно до Кодексу.

Справа розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа може розглядатися лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення особи про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Нормами ч. 2 ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.

На підставі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Вимогами статті 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виконання вимог статті 280 КпАП України здійснюється на підставі вимог ст. 251 КУпАП. Відповідно дост.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Враховуючи наведене вище, аналізуючи вказані норми права, що регулюють спірне питання, суд апеляційної інстанції вважає, що факт вчинення адміністративного правопорушення підтверджено доказами у відповідності до ст.ст. 72-76 КАС України.

Адміністративна комісія при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради при прийнятті оспорюваної постанови діяла в межах чинного законодавства, інкриміноване правопорушення знайшло своє підтвердження наданими доказами, а тому суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради № 865 від 12.05.2021 про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ст.152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. та закриття провадження у справі.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, згідно статті 286 КАС України, місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскарженого судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись статтями 250, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 вересня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 вересня 2021 р. у справі № 263/6360/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Г.М. Міронова

Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко