Справа № 165/2870/21
Суддя: Федечко М. О.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 165/2870/21
Провадження № 2-а/156/28/21
Рядок статзвіту № 129
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2021 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 165/2870/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Мартинюк Сергій Володимирович поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області

встановив:

На підставі розпорядження Голови Нововолинського міського суду Волинської області від 08 вересня 2021 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області передано на розгляд до Іваничівського районного суду Волинської області.

Позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 24 серпня 2021 року поліцейським СРПП Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області Мартинюком С.В. його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.183, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 175-1, ст. 176 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Із зазначеною постановою не згідний, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

На запрошення свого знайомого ОСОБА_3 відсвяткувати День Незалежності у кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться в АДРЕСА_1 , він 24 серпня 2021 року приїхав до вказаного приміщення на скутері марки «Сузукі». У барі крім ОСОБА_3 перебував їх спільний знайомий ОСОБА_4 , а також товариш ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_5 , прізвище йому невідоме. Оскільки він, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мали намір вживати спиртні напої, знаючи, що в цей день він скутером керувати не буде, то попросив ОСОБА_6 завести скутер на заднє подвір`я кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Після проведеного спільного відпочинку, вийшовши на заднє подвір`я кафе покурити, обійшовши територію, він не виявив свого скутера на якому приїхав у кафе. На його запитання до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чи не бачили вони скутера, повідомили, що напевне його хтось вкрав. Він особисто перевірив чи не залишився скутер біля центрального входу у кафе, однак там його не було. Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пішли додому, а він зателефонував за номером «102» та викликав працівників поліції, повідомивши, що його транспортний засіб викрали. Вже по прибуттю поліції та ОСОБА_3 дізнався, що останній сказав своєму товаришу ОСОБА_7 сховати скутер в свій гараж, що розміщений на задньому подвір`ї кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Вказані обставини працівникам поліції підтвердив і ОСОБА_4 якого він попросив повернутися в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Вважає, що на момент виклику працівників поліції у нього були всі підстави вважати, що його транспортний засіб викрали , а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 183 КУпАП.

Що стосується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, то вважає, що в його діях також відсутній склад адмінправопорушення, оскільки не заборонено на літньому майданчику кафе де здійснюється реалізація алкогольних напоїв вживати пиво чи мати його при собі.

Крім того, не вважає, що в його діях існує склад адміністративних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 175-1 КУпАП та ст. 176 КУпАП, адже у постанові не відображено в якому забороненому місці він вчинив правопорушення , яку конкретну (спеціальну) норму порушив, а лише існує посилання, що він курив по вул. Центральній у м. Нововолинську та мав при собі самогон.

На підставі викладеного, просить визнати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ № 089596 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.. 183, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 175-1, ст. 176 КУпАП протиправною та скасувати.

27 вересня 2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

08 листопада 2021 року визнано явку третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 обов`язковою для заслухання його особистих пояснень в судовому засіданні.

Позивач на попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задоволити та суду пояснив, що 24 серпня 2021 року, він на пропозицію свого знайомого, ОСОБА_3 , скутером марки «Сузукі» близько 14 год. 30 хв. приїхав у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в АДРЕСА_1 . Там вони вживали спиртні напої. Він попросив, щоб його скутер забрали із переднього входу та завели на закриту територію, що знаходиться позаду кафе. Близько 16 год. він вийшов на внутрішній двір кафе де облаштовано літній майданчик, однак скутера не виявив. Про місцезнаходження скутера він запитував ОСОБА_3 , інших працівників бару та барменів, однак його ніхто не бачив, а ОСОБА_3 повідомив, що його можливо викрали. Після чого він передзвонив у поліцію на номер «102» та повідомив про крадіжку скутера. По приїзду працівників поліції викликали також ОСОБА_3 на той час вже поїхав додому, який сказав, що мотоцикла вони сховали у гараж. На час виклику працівників поліції, він вважав, що скутер викрали та так пожартували. Разом з тим вказав, що приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » знаходиться в АДРЕСА_1 , однак у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності місце вчинення правопорушення інспектором, який виносив постанову зазначено м. Нововолинськ вул. Центральна, що знаходиться за 1 км. від місцезнаходження кафе. Щодо куріння, то він перебував у незабороненому законом місці, а саме, на літньому майданчику кафе, де тераса обладнана місцями для куріння. Також поліцейський не повідомив про причини притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 176 КУпАП, оскільки він самогону не мав, а у кафе вони вживали коньяк.

В судове засідання 11 листопада 2021 року позивач не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ГУНП у Волинській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відзив стосовно позовних вимог на адресу суду від нього не надійшов.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області Мартинюк С.В., незважаючи на визнання його явки в судове засідання обов`язковою в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив та доказів, які були взяті ним до уваги при винесенні оскаржуваної постанови суду не надав, хоча як ствердив позивач події 24 серпня 2021 року фіксувалися ним на бодікамеру.

Згідно із вимогами ч.1 ст.205 КАС України суд вважає за можливе розглядати справу по суті за його відсутності на підставі наявних в справі матеріалів.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні докази, приходить до наступного висновку.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Судом встановлено, що 24 серпня 2021 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУНП у Волинській області Мартинюком С.В. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 183, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 175-1, ст. 176 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 24 серпня 2021 року близько 15 год. 59 хв. здійснив неправдивий виклик поліції за адресою м. Нововолинськ вул. Центральна та перебував у п`яному вигляді, курив тютюнові вироби, при собі мав самогон. (а.с.4).

Вказана постанова не містить відомостей про долучення до постанови будь-яких доказів.

Відповідальність за ст.183 КУпАП настає за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Диспозиція ч. 1 ст. 178 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль.

Відповідно до ч. 1 ст. 175-1 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом, а також в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради.

Відповідальність за ст.176 КУпАП настає за виготовлення або зберігання без мети збуту самогону чи інших міцних спиртних напоїв домашнього вироблення, виготовлення або зберігання без мети збуту апаратів для їх вироблення.

Відповідно до п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Статтею 2 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що на поліцію покладено завдання надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач 24 серпня 2021 року на пропозицію свого знайомого ОСОБА_3 приїхав скутером марки «Сузукі» у кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться в АДРЕСА_1 для святкування Дня незалежності. Знаючи, що буде вживати спиртні напої попросив особу на ім`я ОСОБА_5 , який перебував у кафе разом із ними, завести скутер на внутрішнє подвір`я, оскільки залишив його при в`їзді у кафе.

Після святкування, оглянувши територію кафе позивач не виявив свого скутера. Про його місце знаходження нікому відомо не було, а ОСОБА_3 повідомив, що його викрали. Розуміючи, що його скутер викрали подзвонив на за номером «102», повідомив про крадіжку та викликав працівників поліції до місця скоєння правопорушення.

Таким чином судом встановлено, що позивач на час виклику працівників поліції виявив крадіжку скутера та мав намір, щоб працівники поліції його віднайшли.

Диспозиція ст. 183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Однак, поліцейський, не перевіривши та не надавши оцінки обставинам, які зумовили позивача зателефонувати до лінії «102», тобто не вивчивши фактичні обставини справи, притягнув позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, у постанові невірно вказано місце вчинення адміністративного правопорушення м. Нововолинськ вул. Центральна, однак як ствердив в судовому засіданні позивач та не спростовано відповідачем, третьою особою, він здійснював виклик працівників поліції будучи в АДРЕСА_1 з території кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що становить близько одного кілометра до вказаної інспектором вулиці.

Не знайшло свого підтвердження вчинення позивачем 24 серпня 2021 року і адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 175-1, ст. 176 КУпАП, а саме, розпивання алкогольних напоїв у забороненому законом місці, поява в громадському місці у п`яному вигляді, що ображало людську гідність і громадську мораль; куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом; зберігання без мети збуту самогону.

Судом встановлено, що позивач перебував у кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на спеціально облаштованому літньому майданчику, що є закладом громадського харчування, в якому продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, а тому перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на території вказаного закладу та тримання ним пляшки пива у руках, не може свідчити про скоєння ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпА.

Разом з тим суд вважає, що постанова серії ГАВ № 089596 від 24 серпня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в частині притягнення позивача до адмінвідповідальності за ч. 1 ст. 175-1 КУпАП складена з порушенням законодавства, оскільки є бланкетною та містить посилання на закон, яким визначені заборонені місця для куріння. Таким законом є Закон України "Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населенню".

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» реалізація (продаж) тютюнових виробів, предметів, пов`язаних з їх вживанням, особам, які не досягли 18 років, а також реалізація (продаж) тютюнових виробів в упаковках, що містять менше ніж 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар) забороняються. Законом можуть встановлюватися й інші обмеження щодо реалізації (продажу) тютюнових виробів. Забороняється куріння тютюнових виробів, а також електронних сигарет і кальянів: 1) у ліфтах і таксофонах; 2) у приміщеннях та на території закладів охорони здоров`я; 3) у приміщеннях та на території навчальних закладів; 4) на дитячих майданчиках; 5) у приміщеннях та на території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів фізичної культури і спорту; 6) у під`їздах житлових будинків; 7) у підземних переходах; 8) у транспорті загального користування, що використовується для перевезення пасажирів; 9) у приміщеннях закладів ресторанного господарства; 10) у приміщеннях об`єктів культурного призначення; 11) у приміщеннях органів державної влади та органів місцевого самоврядування, інших державних установ; 12) на стаціонарно обладнаних зупинках маршрутних транспортних засобів. Забороняється, крім спеціально відведених для цього місць, куріння тютюнових виробів: 1) у приміщеннях підприємств, установ та організацій усіх форм власності; 2) у приміщеннях готелів та аналогічних засобів розміщення громадян; 3) у приміщеннях гуртожитків; 4) в аеропортах та на вокзалах. У місцях та закладах, де куріння заборонено, має бути розміщена наочна інформація, яка складається із графічного знака про заборону куріння та тексту такого змісту: «Куріння заборонено!». У спеціально відведених для куріння місцях розміщується наочна інформація, яка складається із відповідного графічного знака та тексту такого змісту: «Місце для куріння. Куріння шкодить Вашому здоров`ю!». Власник, уповноважені ним особи або орендарі відповідних споруд чи окремих приміщень зобов`язані відвести спеціальні місця для куріння, сумарна площа яких не має перевищувати 10 відсотків загальної площі відповідної споруди чи приміщення, обладнані витяжною вентиляцією чи іншими засобами для видалення тютюнового диму, а також розмістити інформацію, передбачену частиною п`ятою цієї статті. На час проведення масових заходів сільські, селищні та міські ради в межах відповідної адміністративної території можуть заборонити або обмежити куріння тютюнових виробів.

Диспозицією вказаної норми ч.1ст.175-1КУпАП та Закону України «Про заходи попередження та зменшення вживання тютюнових виробів в їх шкідливого впливу на здоров`я» встановлена відповідальність за куріння саме тютюнових виробів у заборонених місцях. Разом з тим цим законодавством не заборонено курити тютюнові вироби у спеціально відведених для куріння місцях. Як ствердив в судовому засіданні позивач він курив на території бару кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у спеціально відведеному для цього місці. Протилежного відповідачем не доведено та будь-яких відеодоказів, які б могли спростувати твердження позивача суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 176 КУпАП. Із пояснень позивача даних ним в судовому засіданні слідує, що самогону при собі він не мав.

Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що приймаючи рішення по справі про адміністративне правопорушення, працівник поліції ОСОБА_2 всупереч вимогам закону не встановлював обставини справи та відповідно і не здійснював її розгляд, обмежившись лише складенням оскаржуваної постанови. Крім того, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Крім того, згідно з частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача.

Відповідно до частин третьої п`ятої статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Ухвалою суду від 08 листопада 2021 року третій особі запропоновано надати усі наявні докази щодо підтвердження вчинення ОСОБА_1 24 серпня 2021 року адміністративних правопорушень, передбачених ст. 183, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 175-1, ст. 176 КУпАП на підставі чого було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, однак такі надані суду не були.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Незважаючи на вказані обставини, відповідачем не надано суду жодних належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, документів (матеріалів, відео фіксації правопорушень), на підставі яких було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Постанова, яка міститься в матеріалах справи, є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області, явку якого в судове засідання було визнано обов`язковою, не з`явився, пояснень стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови суду не надав, як і доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

З іншого боку, рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, відсутність достатніх доказів вчинення позивачем вказаного правопорушення, враховуючи що обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітника поліції, з яких неможливо визначити наявність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо), не доведення суб`єктом владних повноважень правомірності своїх дій та законності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Крім того, працівником поліції не спростовано тверджень позивача, які викладені ним в позовній заяві та судовому засіданні.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень.

Враховуючи, що ч. 3 ст. 286 КАС України не передбачено право суду визнавати постанову протиправною, то вказана частина вимог до задоволення не підлягає.

Згідност.139 КАСУ з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки матеріалами справи, зокрема квитанцією (а.с.26) підтверджується факт сплати позивачем судового збору в розмірі 454 грн. за подання до суду адміністративного позову, тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст.19, 55 Конституції України, ст.9, п.1 ч.1 ст.247, ст.251, ст.289, ч.1 ст.293 КУпАП, ст. ст. 9, 72, 73, 74, 77, 229, 242, 243 -246, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною постанови по справі про адміністративне правопорушення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Мартинюк Сергій Володимирович поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області задоволити частково.

Скасувати постанову ГАВ № 089596 від 24 серпня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. (вісімсот п`ятдесят) за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 183, ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 175-1, ст. 176 КУпАП, та провадження в справі про адміністративні правопорушення - закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ НП України в Волинській області в користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2021 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції України у Волинській області, , місцезнаходження м. Луцьк вул. Винниченка, 11 Волинська область;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Мартинюк Сергій Володимирович поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимир-Волинського РВП ГУ НП у Волинській області, місцезнаходження м. Нововолинськ вул. Нововолинська, 15 Волинська область.

Суддя М.О. Федечко