Справа № 140/5166/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 140/5166/21 пров. № А/857/15437/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у справі № 140/5166/21 за адміністративним позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Денисюк Р.С. у м. Луцьк Волинської області 27.07.2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі також позивач, фонд, ВОВ Фонду соцзахисту інвалідів) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» (далі також ТзОВ «Луцька аграрна компанія», відповідач) про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені у сумі 382986,93 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року адміністративний в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що відповідачем у 2020 році не виконано законодавчі вимоги щодо забезпечення норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості 3 осіб. Висновки суду першої інстанції про те, що відповідач виконав необхідні заходи по створенню робочих місць для осіб з інвалідністю і їх працевлаштуванню, не відповідають обставинам справи. Зокрема, надані позивачем звіти не містять необхідної інформації щодо повноти вжитих відповідачем заходів, які могли б забезпечити працевлаштування осіб з інвалідністю.

Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 01.03.2021 за вхідним № 1272 відповідач подав до ВОВ Фонду соцзахисту інвалідів звіт форми № 10-ПОІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, у якому відображено, що середньооблікова чисельність працюючих у 2020 році у відповідача фактично складала 846 чоловік, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 31 особа. При цьому, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон №875-ХІІ), повинна складати 34 особи. Фонд оплати праці штатних працівників відповідача у 2020 році становив 107422,20 тис. грн.

Повідомленням від 16.03.2021 № 06/08-531 ВОВ Фонду соцзахисту інвалідів проінформувало ТзОВ «Луцька аграрна компанія» про обов`язок сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 380929,80 грн до 15 квітня 2021 року та роз`яснило порядок нарахування пені за порушення термінів сплати. У зазначений строк відповідачем адміністративно-господарські санкції в добровільному порядку сплачені не були.

У зв`язку з несплатою товариством адміністративно-господарських санкцій у встановлений термін відповідно до статті 20 Закону № 875-ХІІ відповідачу нарахована пеня в сумі 2057,13 грн, що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру сплати адміністративно-господарських санкцій і пені.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011р. № 129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Із змісту частин першої та другої ст. 19 Закону № 875-ХІІ вбачається, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до частини першої ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями.

У пункті 4 частини третьої ст. 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про зайнятість населення» визначено, що роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця;

- створювати для них умови праці з врахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, на підприємства покладається обов`язок самостійно працевлаштовувати осіб з інвалідністю шляхом створення робочих місць для працевлаштування останніх та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування осіб з інвалідністю, в тому числі і центри зайнятості. Чинне законодавство не покладає обовязок на підприємство здійснювати самостійний пошук таких працівників.

Згідно з пунктом 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 р. № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013р. № 316 «Про затвердження форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) « та Порядку її подання», зареєстрованим Міністерством юстиції України 17.06.2013р. за №988/23520 (далі - Порядок №316) затверджена форма звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

У пункті 3 Порядку № 316 визначено, що форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Із змісту пункту 5 Порядку № 316 вбачається, що форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця.

Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій ст. 18 Закону № 875-ХІІ. Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 10.07.2020, 10.08.2020, 08.09.2020, 12.10.2020, 26.10.2020 (уточнюючий звіт), 02.11.2020, 24.11.2020 (уточнюючий звіт) та 08.12.2020 була подана до Володимир-Волинської міськрайонної філії Волинського обласного центру зайнятості звітність за формою № 3-ПН інформація про попит на робочу силу (вакансії) інженер з якості на будівництво, лікар ветеринарної медицини, виконавець робіт, слюсар-електрик з ремонту електроустаткування автомобілів, інженер з якості, інженер-лаборант, фахівець із систем створення спеціального клімату у пташниках, зоотехнік, у яких повідомлялося про наявність вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Як слідує з листа Володимир-Волинської міськрайонної філії Волинського обласного центру зайнятості від 16.04.2021 № 413/29.6/4 до центру зайнятості в період з 01.07.2020 по 31.12.2020 звернулося 96 осіб з інвалідністю. Однак провівши аналіз інформації про подачу звітів за формою 3-ПН за 2020 рік ТзОВ «Луцька аграрна компанія» та індивідуальних програм реабілітації інвалідів, які перебувають на обліку у Володимир-Волинській міськрайонній філії Волинського обласного центру зайнятості, повідомлено про те, що безробітні, які перебувають на обліку, не можуть бути направлені та працевлаштовані на дані вакансії. Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач протягом 2019 року виконав усі, встановлені законодавством обов`язки із забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, а випадків безпідставної відмови у прийнятті осіб з інвалідністю на роботу не встановлено.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Верховний Суд 24.06.2020р. в справі № 440/2008/19 дійшов висновку, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця.

В матеріалах справи відсутні докази які свідчать про ту обставину, що відповідач протягом 2020 року не створив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю або відмовив таких особам у прийнятті на роботу.

Щодо доводів апелянта про те, що відповідачем не подавалися щомісячно протягом 2020 року належно оформлені звіти за формою № 3-ПН до центру зайнятості, що не дало можливості центру зайнятості забезпечити працевлаштування у ТзОВ осіб з інвалідністю на запропонованих для них робочих місцях, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 316 форма №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Згідно з пунктом 5 Порядку № 316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, роботодавець, створивши робоче місце для особи з інвалідністю та за відсутності на цьому робочому місці працевлаштованої особи, повинен подати до центру зайнятості відповідну інформацію.

Позивачем не заперечується факт своєчасного подання відповідачем форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Доводи апелянта по суті зводяться до неповного відображення у даних звітах необхідної інформації, що не дало змоги центру зайнятості працевлаштувати осіб з інвалідністю.

Апеляційний суд критично оцінює такі доводи апелянта.

Так аналіз наявних у справі копій звітів форми № 3-ПН свідчить, що вся необхідна і передбачена для таких звітів інформація в них наявна.

Зокрема, всупереч доводам апелянта у звітах вказана інформація щодо розміру заробітної плати працівника на вакантних посадах.

Те, що не зазначено, яку частку цієї заробітної плати складає основна заробітна плата, не могло вплинути на працевлаштування осіб з інвалідністю.

Принаймні доказів такого впливу у матеріалах справи немає.

Формальна відсутність запису «так» у графі 6 розділу І жодним чином не впливає на змість звіту через наявність коментарів до вакансій.

Коментарі до даних про вакансії містять весь необхідний перелік освітньо-кваліфікаційних, ділових, професійних вимог до особи, яка може претендувати на працевлаштування, відомості про характер, умови та особливості роботи на запропонованих вакансіях.

Дані про місце роботи (місто, місто-район) також наявні у звітності і зрозумілі.

Яким чином впливає на сумніви щодо місця роботи інформація на печатці підприємства «Володимир-Волинська птахофабрика», апелянт не обґрунтував.

Відсутність у звітах даних про те, яка це звітність первинна або уточнювальна, враховуючи весь необхідний обсяг відомостей, які мають бути зазначені у звіті, також не впливає на заповнення центром зайнятості наявних у позивача вакансій.

Апелянт зазначає, що в порушення вимог статей 72-74, 76 КАС України суд першої інстанції не перевірив, чи дійсно відповідачем створені робочі місця для осіб з інвалідністю, чи відповідали такі робочі місця спеціальним вимогам щодо працевлаштування осіб з додатковими соціальними гарантіями на основне робоче місце, чи враховано відповідачем особливості робочих місць для працевлаштування особи з інвалідністю та чи могли запропоновані відповідачем вакансії бути зайняті особами з інвалідністю, виходячи з характеру виконуваної роботи.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до частин першої та четвертої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідачем надані суду всі наявні в нього докази щодо створення необхідної кількості місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Підстави для сумніву у належності та допустимості даних доказів відсутні.

Позивачем не обґрунтовано, якими саме іншими доказами можуть бути спростовані доводи відповідача і на підставі яких доказів, він ставить під сумнів надані позивачем докази, не надавши зі свого боку жодних доказів на їх спростування.

Згідно частин першої та четвертої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Апелянт не був позбавлений можливості надати докази на спростування доводів відповідача як в суді першої інстанції, так і разом з поданням апеляційної скарги.

Однак таких доказів не надав.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відповідач протягом 2020 року виконав усі, встановлені законодавством обов`язки із забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості осіб з інвалідністю необхідних професій для їх працевлаштування та відсутність осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватися.

Висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом у постановах від 21.08.2018р. у справі № 817/650/17, від 20.05.2019р. у справі № 820/1889/17.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у справі № 140/5166/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
В. Я. Качмар