Справа № 215/469/21
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
10 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 215/469/21
Суддя Третього апеляційного адміністративного суду Прокопчук Т.С., перевіривши на відповідність нормам Кодексу адміністративного судочинства України матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року
по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Виконавчого комітету Тернівської районної к м. Кривому Розі ради Солода Віталія Михайловича
про визнання бездійства протиправними і права громадянина на попередження за можливості страждань і болю на підставі ст.ст. 6, 7 КАС України, -
28 січня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу з адміністративним позовом до голови Виконавчого комітету Тернівської районної к м. Кривому Розі ради Солода В.М. про визнання бездійства протиправними і права громадянина на попередження за можливості страждань і болю на підставі ст.ст. 6, 7 КАС України.
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2021 року адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до голови Виконавчого комітету Тернівської районної к м. Кривому Розі ради Солода В.М. про визнання бездійства протиправними і права громадянина на попередження за можливості страждань і болю на підставі ст.ст. 6, 7 КАС України передана на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року позовна заява ОСОБА_1 до голови Виконавчого комітету Тернівської районної к м. Кривому Розі ради Солода В.М. про визнання бездійства протиправними і права громадянина на попередження за можливості страждань і болю на підставі ст.ст. 6, 7 КАС України повернута позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою суддів Третього апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року повернута.
Втім, 20 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 повторно оскаржив ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року в апеляційному порядку.
Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Перевіривши апеляційну скаргу на відповідність вимогам статей 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, було встановлено, що зазначену апеляційну скаргу було подано з порушенням вимог закону, що полягають в наступному:
- в порушення вимог частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом, тобто, після закінчення процесуальних строків апеляційного оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, з огляду на наступне.
Із матеріалів адміністративної справи вбачається, 20 квітня 2021 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом винесена ухвала.
Відповідно до частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Звертаю увагу на тому, що відповідно до копії поштового повідомлення в матеріалах адміністративної справи (а.с.23), копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року отримана позивачем ОСОБА_1 04 червня 2021 року.
До того ж, сам скаржник ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, а також в клопотанні про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року підтверджує факт отримання спірного судового рішення суду першої інстанції саме 04 червня 2021 року, що не спростовується матеріалами даної адміністративної справи.
Отже, апеляційна скарга на вищевказане судове рішення суду першої інстанції повинна бути подана не пізніше 22 червня 2021 року включно.
Однак, апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року до суду першої інстанції подана 20 жовтня 2021 року, тобто з чотиримісячним пропуском строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.
Разом з тим, скаржником ОСОБА_1 до апеляційної скарги додано клопотання, в якому скаржник ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції про поновлення йому пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року.
В обґрунтування зазначеного клопотання про поновлення ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, скаржник ОСОБА_1 зазначає, що з первісною апеляційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року звернувся в межах процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його отримання. Однак, через не сплату судового збору, ухвалою судді Третього апеляційного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року первісна апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року повернута. Стверджує, що недотримання процесуального строку на звернення з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції відбулося за відсутності вини скаржника ОСОБА_1 , оскільки ним були вжиті всі необхідні заходи для своєчасного виконання свого процесуального обов`язку та виконані належні процесуальні дії щодо направлення апеляційної скарги. Вважає дану обставину поважною причиною для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження. З огляду на викладені обставини, які не залежать від волевиявлення скаржника ОСОБА_1 , просить суд апеляційної інстанції поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року.
Розглянувши клопотання скаржника ОСОБА_1 про поновлення ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року, а також вивчивши наведені у ньому доводи, вважаю його таким, що не підлягає задоволенню через їх безпідставність та необґрунтованість, з огляду на наступні обставини.
Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження, суд повинен в сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строків на апеляційне оскарження та зазначити з яких підстав подане скаржником клопотання не може бути задоволене.
Приписами статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок та строки апеляційного оскарження.
Вказаною статтею визначено події, з настаннням яких починається перебіг процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду.
Вирішуючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Дотримання вимог вказаної норми процесуального права є обов`язком для всіх учасників адміністративного процесу.
Відповідно до частини першої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Відповідно до статті 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Отже, поновлення позивачу пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду без достатніх підстав буде наданням йому переваги, чим, в свою чергу, буде порушено право відповідача.
Також суд зазначає, що право на повторне звернення з апеляційною скаргою може бути реалізовано лише в межах процесуального строку на апеляційне оскарження, встановленого законом.
Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Відповідно до Рішення Європейського Суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польші» («Kreuz v. Poland»), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для цього.
Статтею 17 Закону України «Про виконавче провадження та застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.
Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір», ОСОБА_1 не надано пільг щодо сплати судового збору. Відтак, сплата судового збору у розмірі, визначеному законом, та строки, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, є процесуальним обов`язком скаржника. Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Європейського Суду з прав людини від 30.08.2006 року у справі «Каменівська проти України» щодо прийнятності заяви.
Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
Кодексом адміністративного судочинства України дотримання скаржником строку подачі апеляційної скарги визначено обов`язковою умовою при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження. Поновлення судом пропущеного строку можливо лише за наявності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення передбачених Кодексом адміністративного судочинства дій.
Відповідно до приписів частини 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Враховуючи те, що встановлений процесуальний строк апеляційного оскарження ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року закінчився, для обґрунтування поважності пропуску процесуального строку апеляційного оскарження, скаржнику слід було надати докази регулярного та послідовного вчинення активних дій з метою подання апеляційної скарги в межах строку встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.
При цьому, звертаю увагу скаржника ОСОБА_1 на те, що слід враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).
Водночас, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що оскаржувана скаржником ОСОБА_1 ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року на момент третьої подачі апеляційної скарги набрала законної сили, у зв`язку з чим скаржник ОСОБА_1 мав навести чіткі та обґрунтовані поважні причини пропуску ними строку на апеляційне оскарження ухвали суду, які б виправдовували втручання у принцип res judicata (принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами).
Інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку апеляційного оскарження даного судового рішення скаржником не зазначено.
При цьому, наголошую на тому, що жодних належних та допустимих доказів неможливості подання апеляційної скарги у встановлений законом процесуальний строк, скаржником ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не надано.
- в порушення вимог пункту 1 частини 5 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржником ОСОБА_1 до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору або документ в підтвердження звільнення скаржника ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом.
Приписами частин 1, 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, коло платників, об`єкт та розмір ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ (далі по тексту - Закон України № 3674-VІ) в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги.
Законом України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, також визначено, що судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.
Статтею 2 даного Закону, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги передбачено, що платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Частиною 1 статті 4 Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, судовий збір справляється зокрема, за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення.
Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, апеляційну скаргу скаржником ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано 20 жовтня 2021 року.
Так, відповідно до підпункту 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги, визначено ставку судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 року № 1082-IX, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі станом на 1 січня 2021 року становить 2270 грн.
З огляду на дату подання апеляційної скарги, а саме 20 жовтня 2021 року, розмір ставки судового збору за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2270 грн.
Тобто, при подачі до адміністративного суду апеляційної скарги на ухвалу суду, у відповідності до Закону України № 3674-VІ, в редакції, чинній на момент подання апеляційної справи, мав бути сплачений судовий збір в розмірі 2270 грн.
При цьому, скаржник ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які звільнені від сплати судового збору частиною 2 статті 3 та статтею 5 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, і, відповідно, повинен сплачувати судовий збір.
Натомість, в матеріалах адміністративної справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про сплату скаржником ОСОБА_1 судового збору.
Разом з тим, скаржником ОСОБА_1 до апеляційної скарги додана заява про звільнення від сплати судового збору, в порядку статті 8 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, та статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України.
Розглянувши клопотання скаржника ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, а також вивчивши наведені у ньому доводи, приходжу до висновку про відсутність підстав для його задоволення, через їх безпідставність та необґрунтованість, з огляду на наступні обставини.
Питання зменшення розміру судових витрат або звільнення від їх оплати, відстрочення та розстрочення судових витрат врегульовані статтею 133 Кодексу адміністративного судочинства України, яка кореспондується з приписами частин 1, 2 статті 8 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги.
Так, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до сплати судових витрат або звільнити від їх сплати повністю або частково, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Також, виключний перелік заяв та клопотань, за подання яких не справляється судовий збір, встановлений частиною 2 статті 3 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги.
Статтею 5 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, також встановлено перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору. Зазначені переліки є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
З огляду на викладене, скаржник ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які звільнені від сплати судового збору та повинен сплачувати судовий збір.
Судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя №R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до статей 132, 133 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.
Приписами статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Отже, суд критично оцінює заявлене скаржником ОСОБА_1 клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Також, вважаю за необхідне звернути увагу на те, що у відповідності до висновків викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі», сума зборів, призначена у світлі конкретних обставин справи, включаючи спроможність заявника її сплатити та стадію, на якій перебував розгляд справи на той момент, коли обмеження було накладено, є важливими чинниками при визначенні того, скористалася ця особа своїм правом доступу до суду чи ні та чи мала "розгляд судом". Враховуючи ці чинники, далі суд має визначити, чи становила вимога сплати збору, зокрема за обставин цієї конкретної справи, обмеження, яке завдало шкоди самій суті права заявника на доступ до суду (п. 60, 61).
Також, суд у пунктах 62, 66 та 67 вказаного рішення дійшов висновку, що судовий збір у розмірі середнього річного заробітку в країні є значним та надмірним, що становить непропорційне обмеження права доступу до суду.
Вказані висновки Європейського суду з прав людини кореспондуються з положеннями статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, якими розкривається зміст однієї із засад адміністративного судочинства в Україні, а саме, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Так, згідно приписів вказаної статті, усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом. Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників адміністративного процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Таким чином, всі учасники процесу є рівними при здійсненні своїх прав та обов`язків, в тому числі у питанні необхідності сплати судового збору, незалежно від того є вони платниками податків чи суб`єктами владних повноважень.
Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Застосовуючи вказані положення Кодексу адміністративного судочинства України та висновки Європейського суду з прав людини до конкретних обставин справи, зазначаю, що сума судового збору, яка підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги складає 2270 грн., що не перевищує одного розміру мінімальної заробітної плати, а отже не є значною та надмірною, а також не становить непропорційного обмеження права доступу до суду.
Втім, стаття 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість зменшення розміру належних до оплати судових витрат чи звільнення від їх оплати повністю або частково, чи відстрочення або розстрочення сплати судових витрат на визначений строк.
Однак, з урахуванням наведених норм права, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є майновий стан заявника, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, податкова декларація про доходи, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на цю особу.
У розумінні приписів статті 8 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.
При цьому, скаржник має довести існування фінансових труднощів.
Водночас, скаржником не надано суду апеляційної інстанції жодних доказів наявності обставин щодо відсутності коштів на оплату судового збору, як на підставу для звільнення від сплати судового збору.
Долучена до матеріалів справи довідка про розмір щомісячної компенсації за надання соціальних послуг особам з інвалідністю 1 гр., містить лише відомості про розмір компенсаційної виплати скаржнику ОСОБА_1 за надання соціальних послуг особам з інвалідністю 1 гр. Жодних відомостей про те, що скаржник не має будь-яких інших доходів у вказаному документі не зазначено.
Зазначена копія довідки не може бути розцінена як належний доказ на підтвердження скрутного матеріального становища скаржника ОСОБА_1 , оскільки доказів того, що щомісячна компенсація виплат непрацюючій особі є єдиним джерелом доходів скаржника до суду апеляційної інстанції надано не було, а тому така довідка не відображає майнове становище скаржника станом на дату подання апеляційної скарги.
Що стосується наданої копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, утриманих податків №515 від 17 травня 2021 року зазначаю наступне.
Копії документів, які видаються, зокрема, органами державної влади України, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пп. 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державна уніфікована система організаційно - розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55. Так, завіряти документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, з відміткою Згідно з оригіналом, засвідченою печаткою та дати засвідчення копії.
Однак, додана до клопотання копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, утриманих податків №515 від 17 травня 2021 року не засвідчена особою, яка їх видала, при цьому матеріали справи не містять оригіналу цього документу, а тому вважаю, що копія зазначених відомостей не є документом, який підтверджує майновий стан скаржника.
При цьому, зазначення скаржником про відповідність оригіналу вищезазначених відомостей не свідчать про відповідність цього документу оригіналу, оскільки ОСОБА_1 не є особою яка видала зазначений документ, як наслідок не є уповноваженою особою на засвідчення копії такого документу.
Слід зазначити, що відомості зазначені у наданій скаржником довідці Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради №4466 від 05 травня 2021 року містять розбіжності щодо відомостей, що зазначені в копії довідки з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, утриманих податків №515 від 17 травня 2021 року в частині отриманих ОСОБА_1 виплат державної соціальної допомоги, що свідчить про необхідність дослідження судом саме оригіналу таких відомостей або їх копії засвідченої особою, яка видала ці відомості та відповідальна за їх правдивість.
Також, вони не можуть бути належним доказом на підтвердження розміру річного доходу позивача - фізичної особи саме за весь попередній календарний рік.
Отже, доводи скаржника ОСОБА_1 не свідчать про неможливість сплатити судовий збір і не є підставою для звільнення від сплати суму судового збору, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору.
Аналіз такого врегулювання та судової практики дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
З урахуванням вимог статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вправі вчиняти дії, про які йдеться у статті 8 Закону України № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, з власної ініціативи.
Крім того, даною статтею передбачено безпосереднє право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення від сплати судового збору.
Сплата ж судового збору за подання апеляційної скарги, в силу положень статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з апеляційною скаргою.
Оскільки скаржником не надано суду апеляційної інстанції належних доказів в обґрунтування обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, підстави для звільнення від сплати судового збору, наведені в клопотанні не можуть бути визнані поважними, в зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.
З огляду на вказане, скаржнику слід надати суду апеляційної інстанції актуальні станом на дату подання апеляційної скарги відомості щодо розміру річного доходу за весь попередній календарний рік, або докази на підтвердження наявності інших обставин, визначених пунктом 2 частини 1 статті 8 Закону № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги або надати оригінал документа на підтвердження сплати судового збору у встановленому законом порядку за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції по адміністративній справі за адміністративним позовом в розмірі 2270 грн.
Судовий збір скаржнику ОСОБА_1 необхідно сплатити на зазначені реквізити:
- дата документа;
- отримувач коштів: ГУК у Дн-кiй обл/Шев.р/ 22030101;
- код отримувача (код за ЄРДПОУ): 37988155;
- банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.);
- код банку отримувача (МФО): 899998;
- код класифікації доходів бюджету: 22030101;
- призначення платежу розрахункового документа заповнюється таким чином:
«службовий код (знак): * (зірочка); розділовий знак ; (крапка з комою); код ознаки судового збору 101; розділовий знак ; (крапка з комою); (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); розділовий знак ; (крапка з комою); роз`яснювальна інформація про призначення платежу у формі: Судовий збір, за апеляційною скаргою (ПІБ та адреса (для фізичної особи) чи назва організації (для юридичної особи, яка подає апеляційну скаргу), на рішення від ___________ (Дата оскаржуваного рішення) по справі ___________ (Номер справи), Третій апеляційний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа)».
- Разом з тим, відповідно до пункту 6 частини 2 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, в апеляційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала апеляційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що вона складена неприйнятою для листування мовою, обґрунтована словами та твердженнями, які мають особистий, брутальний характер і виражають явну неповагу до суду та суддів, при цьому зі змісту скарги не вбачається в чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, оскільки апеляційна скарга фактично містить лише вислови щодо особистого негативного ставлення заявника до судді суду першої інстанції та домисли стосовно умислу суду першої інстанції на здійснення незаконних дій із паспортом позивача.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до чинного законодавства, не підлягають розгляду та вирішенню звернення, заяви та скарги, які носять брутальний характер, оскільки відповідно до частини 1 статті 6 Закону України Про звернення громадян, громадяни мають право звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, посадових осіб українською чи іншою мовою, прийнятною для сторін.
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам статей 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, враховуючи наявність вказаних недоліків, адміністративна справа не може бути розглянута Третім апеляційним адміністративним судом.
Відповідно до частини 2 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, тобто суддя, встановивши невідповідність поданої скарги вимогам, встановленим статтею 296 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначає недоліки апеляційної скарги, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та в разі не усунення її недоліків у встановлений судом строк повертає скаргу особі, яка її подала.
Відповідно до частини 3 статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.
Таким чином, враховуючи те, що апеляційна ОСОБА_1 подана поза межами процесуального строку, встановленого законом для подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, тобто з чотиримісячним пуском строку на апеляційне оскарження даного судового рішення, а питання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції ставилося із зазначенням підстав, визнаних суддею неповажними через відсутність жодних належних та допустимих доказів неможливості подання апеляційної скарги у встановлений законом строк, а також враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, вважаю за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху, надавши скаржнику ОСОБА_1 десятиденний строк з урахуванням поштового перебігу з дня отримання копії даної ухвали для усунення вищевказаних недоліків апеляційної скарги в порядку та спосіб, зазначений в мотивувальній частині цієї ухвали.
Керуючись статтями 169, 295, 296, 298 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
Визнати неповажними наведені скаржником ОСОБА_1 підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року.
В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року по адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Виконавчого комітету Тернівської районної к м. Кривому Розі ради Солода Віталія Михайловича про визнання бездійства протиправними і права громадянина на попередження за можливості страждань і болю на підставі ст.ст. 6, 7 КАС України - залишити без руху.
Надати скаржнику ОСОБА_1 десятиденний строк з урахуванням поштового перебігу з дня отримання копії даної ухвали для усунення вищевказаних недоліків апеляційної скарги в порядку та спосіб, зазначений в мотивувальній частині цієї ухвали, шляхом звернення до Третього апеляційного адміністративного суду з заявою про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення та вказати поважні підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення з наданням відповідних доказів, а також шляхом надання Третьому апеляційному адміністративному суду оригінала документа на підтвердження сплати судового збору або актуальних станом на дату подання апеляційної скарги відомостей щодо розміру річного доходу за весь попередній календарний рік, або доказів на підтвердження наявності інших обставин, визначених пунктом 2 частини 1 статті 8 Закону № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, а також шляхом надання Третьому апеляційному адміністративному суду уточненої апеляційної скарги, зміст якої повинен бути викладений прийнятною діловою мовою, без висловів брутального характеру, домислів щодо незаконної поведінки суду, оцінки розумових та особистих якостей судді суду першої інстанції.
Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що в разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не буде подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення разом з зазначенням поважних підстав для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення з наданням відповідних доказів або наведені підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення будуть визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
В разі не виконання ухвали і не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк в частині надання Третьому апеляційному адміністративному суду оригінала документа на підтвердження сплати судового збору або актуальних станом на дату подання апеляційної скарги відомостей щодо розміру річного доходу за весь попередній календарний рік, або доказів на підтвердження наявності інших обставин, визначених пунктом 2 частини 1 статті 8 Закону № 3674-VІ, в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги, та в частині надання уточненої апеляційної скарги, зміст якої повинен бути викладений прийнятною діловою мовою, без висловів брутального характеру, домислів щодо незаконної поведінки суду, оцінки розумових та особистих якостей судді суду першої інстанції, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повертається особі, яка подала апеляційну скаргу.
При усуненні недоліків апеляційної скарги у встановлений судом строк, апеляційна скарга буде вважатися поданою в день первинного її подання до адміністративного суду.
Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надіслати особі, яка її подала.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Т.С. Прокопчук