Справа № 420/9694/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9694/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №-1553 від 20.04.2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

09.06.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №-1553 від 20.04.2021 року.

Ухвалою суду від 14.06.2021 року судом залишено без руху адміністративний позов та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

12.07.2021 року (вх.№36831/21) від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків разом із позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області () про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №-1553 від 20.04.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що земельний податок, згідно спірного податкового-повідомлення рішення, визначено в зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, загальною площею 1866 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2015р., НОМЕР_1 .

З покликанням на положення п.п.36.1-36.5 ст.36, п.58.1 ст.58, пп.265.1.13 п.265.1 ст.265, ст.269, ст.270, п.271.1, п.272.2 ст.271, п.274.1 ст.274, п.286.1 ст.186, п.287.1 ст.287 Податкового кодексу України, п.6 розд.2 Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року № 846), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 р. за № 124/28254, у позові вказано, що Головне управління ДПС у Одеській області областi не склало розрахунок податкового зобов`язання до оскарженого у даному позові податкового повідомлення-рішення від 20 квітня 2021 року № 1553, що унеможливлює з`ясування бази оподаткування земельним податком та ставку земельного податку, яку застосовано для його розрахунку.

Таким чином, як стверджує позивач, у зв`язку з ненаданням ГУ ДПС у Одеській області розрахунку податкового зобов`язання, неможливо встановити, яку суму податкового зобов`язання було обчислено на підставі даних державного земельного кадастру та рішень Одеської міської ради про встановлення ставки відповідного податку, про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Ухвалою суду від 23.07.2021 року судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №-1553 від 20.04.2021 року і відкрито провадження по справі.

Вказаною ухвалою судом вирішено проводити розгляд справи в порядку, визначеному ст.262 КАС України.

13.08.2021 року (вх.№44513/21) від представника Головного управління ДПС в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками, згідно переліку, яких у ньому викладено.

Так, у відзиві відповідач вказує, що для розрахунку земельного податку позивача використовувались: 1) заява фізичної особи до податкової інспекції з проханням взяти на облік, як платника земельного податку, земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 ; 2) договір купівлі-продажу від 02.11.2013 року нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , комплекс будинків екіпажу - гуртожитку загальною площею 923,8 кв.м., загальна площа земельної ділянки 0,1046 га, кадастровий номер земельної ділянки: :56:006:0001; 3) нормативно-грошова оцiнка земельної ділянки від 19.02.2015 року № 40.

Як вказано у відзиві, при розрахунку земельного податку враховується коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки вiдповiдно ст. 289 ПК України. За даними Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 2018 рік - 1,0; 2019 piк - 1,0; 2020 piк - 1,0; 2021 piк - 1,0.

Відповідач зазначає, що спірне податкове повідомлення-рішення було направлено у відповідності до п. 3 ст. 58 ПК України рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано платником особисто 08.05.2021 року.

Враховуючи вищевикладене, Головне управління ДПС в Одеській області вважає, що воно діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно, а вимоги визначені у позові є безпідставними.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

22 листопада 2013 року, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, ОСОБА_1 придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю «А-РІАЛТІ» об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер земельної ділянки :56:006:0001), загальною площею 0,1046 га (а.с.36-39).

Згідно свідоцтва про право власності індексний номер 51172328 від 29 грудня 2015 року, об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , складається з готелю, магазину та спортивного центру, загальною площею 1 866 м2 (а.с.15).

20 квітня 2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №-1553, яким згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до п.286.5 ст.285 Податкового кодексу України позивачу визначено податкові зобов`язання зі сплати земельного податку з фізичних осіб за 2021 рік у розмірі 62876,36 грн (а.с.13, 41).

Як стверджує відповідач, для розрахунку земельного податку позивача використовувались:

1) заява фізичної особи до податкової інспекції з проханням взяти на облік, як платника земельного податку, земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.34);

2) договір купівлі-продажу від 02.11.2013 року нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , комплекс будинків екіпажу - гуртожитку загальною площею 923,8 кв.м., загальна площа земельної ділянки 0,1046 га, кадастровий номер земельної ділянки: :56:006:0001 (а.с.36-39);

3) нормативно-грошова оцiнка земельної ділянки від 19.02.2015 року № 40 (а.с.35).

Вважаючи податкове повідомлення рішення від 20.04.2021 року №-1553 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.

У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку (за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Стаття 270 Податкового кодексу України встановлює, що об`єктами оподаткування земельним податком є, у тому числі, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За загальним правилом, закріпленим у ч.1 п.287.1 ст.287 ПК України, датою виникнення податкового обов`язку із справляння плати за землю власниками землі та землекористувачами є день виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п.287.6 ст. 287 ПК України).

Окрім того, п.287.8 ст. 287 ПК України встановлено, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У розумінні положень пп.14.1.72, пп.14.1.73 п.14.1 ст. 14, пп.269.1.1, пп.269.1.2 п.269.1, п.269.2 ст. 269, пп.270.1.1, пп.270.1.2 п.270.1 ст. 270, п.287.6 ст. 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Таким чином, на усіх власників чи користувачів земельними ділянками покладається обов`язок із плати за землю, зокрема у вигляді земельного податку.

При цьому у разі набуття права власності чи оренди на нерухоме майно обов`язок із сплати земельного податку або орендної плати покладається на власника/орендаря нерухомого майна, незалежно від факту оформлення права власності чи користування відповідною земельною ділянкою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 08 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), а також Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа №804/4739/16), від 14 травня 2020 року (справа №826/13115/16), від 03 серпня 2020 року (справа №826/13307/18).

Згідно з підпунктами 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 271.2. ПК України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом..

Частиною 1 п.286.1 ст. 286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Статтею 1 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно з ч.2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ч.3 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин .

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 визначено, що саме Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Згідно з ч.1 ст.193 ЗК України Державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до положень ст. 194 ЗК України, призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентовано ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.

Доступ до Державного земельного кадастру в режимі читання надається органам державної влади, органам місцевого самоврядування, органам і підрозділам Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність та боротьбу з тероризмом, банкам та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників, Державного реєстру оцінювачів з експертної грошової оцінки земельних ділянок та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку може бути виданий будь-яким Державним кадастровим реєстратором, адміністратором центру надання адміністративних послуг, уповноваженою посадовою особою виконавчого органу місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що для розрахунку земельного податку ГУ ДПС в Одеській області використано лист Держземагентства у м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року, в якому визначено нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :56:006:0001 на підставі, зокрема, технічної документації з нормативно грошової оцінки земель м. Одеси, затвердженої рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року.

В той же час, судом встановлено, що рішенням Одеської міської ради №756-VII від 29.06.2016 року, затверджено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси станом на 01.01.2016 року.

Також вказаним рішенням встановлено, що нормативна грошова оцінка застосовується з 1 січня 2017 року.

Зазначене Рішення Одеської міської ради у повному обсязі (з матеріалами технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси) оприлюднено на офіційному сайті Одеської міської ради (доступне за посиланням https://www.omr.gov.ua/ru/acts/council/85060/) та у газеті «Одесский вестник» №26-27 від 09.07.2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що у ГУ ДПС в Одеській області не було підстав використовувати нормативно грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :56:006:0001, зазначену у листі Держземагентства у м. Одесі Одеської області №40 від 19.02.2015 року, оскільки з 01.01.2017 року діє нормативно грошова оцінка земель м. Одеси, яка затверджена Рішенням Одеської міської ради №756-VII від 29.06.2016 року.

Доказів того, що відповідач, з урахуванням вимог ст. 286 ПК України, звернувся за витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель та використав актуальні дані державного земельного кадастру для визначення бази оподаткування до суду не надано.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів використання нормативно-грошової оцінки земель м. Одеси, які діють з 2017 року під час визначення суми податкового зобов`язання позивачу.

Враховуючи викладене, суд вважає протиправним визначення позивачу суми податкового зобов`язання із земельного податку за 2021 рік, а тому податкове повідомлення-рішення №-1553 від 20.04.2021 року підлягає скасуванню.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За подачу даної позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908, 00 грн. (а.с.5).

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача, з урахуванням наведеного судом вище, наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 908, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №-1553 від 20.04.2021 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №-1553 від 20.04.2021 року.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166).

Суддя Корой С.М.