Справа № 420/13806/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA500110/2021/000006/2 від 22.07.21 та картку відмови № UA500110/2021/20007 від 22.07.21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час переміщення товару через митний кордон України декларантом ТОВ ОТОМАН до Одеської митниці Держмитслужби подана митна декларація з визначеною декларантом вартістю товару. Однак за результатами митного оформлення Одеською митницею Держмитслужби 22.07.21 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA500110/2021/000006/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500110/2021/20007 від 22.07.21. Позивач з даними рішеннями не погоджується та вважає їх протиправними та такими, що порушують його права та інтереси, оскільки документи, подані декларантом для митного оформлення товару за ціною контракту, відповідають вимогам ст. 53 Митного Кодексу України, є належними та допустимими і підтверджують числове значення митної вартості товару, не мають розбіжностей та їх данні піддаються обчисленню, що свідчить про неправомірність висновків митного органу про наявність таких розбіжностей, а визначення митним органом митної вартості товару та коригування її в сторону збільшення за другорядним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства.

Ухвалою судді від 09.08.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копію вищезазначеної ухвали отримано Одеською митницею Держмитслужби 12.08.21, проте станом на 12.11.21 відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.07.21 ТОВ «Отоман», діючи в інтересах ТОВ «Дунайська імпортна компанія» на підставі договору № 11/06-20 від 11.06.20, подало до Одеської митниці Держмитслужби МД № UA500110/2021/202032 задля митного оформлення товару.

Для підтвердження митної вартості товару за митною декларацією № UA500110/2021/202032 декларант надав наступні документи:

рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) № 8 від 07.07.21;

коносамент (Bill of lading) № 912684133 від 15.07.21;

навантажувальний документ (Bordereau) № 244 від 20.07.21;

фітосанітарний сертифікат (Phytosanitary certificate) №1084553 від 13.07.21;

сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №А0875246 від 13.07.21;

загальну декларацію прибуття №21UA12Z2 від 17.07.21;

рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору № від 16.07.21;

доповнення до зовнішньоекономічного договору № 1 від 18.05.21;

зовнішньоекономічний договір (контракт) № 10/21 від 18.05.21;

договір про надання послуг митного брокера № 11/06-20 від 11.06.20;

інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів № 7278488 від 21.07.21;

акт зважування № 14000, № 14002 від 21.07.21;

Митним органом поставлено вимогу декларанту надати протягом 10 календарних днів додаткові документи, на що декларантом надіслано лист № 22/07-21 від 22.07.21, до якого долучено пакувальний лист б/н від 06.07.21, висновок експерта № 20-79/07-2021 від 22.07.21, пояснення щодо безпідставності витребування документів та аргументоване спростування доводів митного органу щодо наявності розбіжностей в документах, що подані декларантом.

Однак 22.07.21 ТОВ «Отоман» отримано спочатку рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA500110/2021/000006/2 від 22.07.21, згідно з якою митна вартість товару (виноград свіжий, країна виробництва Єгипет) відкоригована шляхом збільшення до 58032 дол. США, замість заявленої ціни 29952 дол. США (відповідачем застосовано метод за ціною договору щодо ідентичних товарів), а також картку відмови № UA500110/2021/20007від 22.07.21.

Не погодившись із результатом розгляду порушеного перед відповідачем питання щодо митного оформлення товару, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає оспорювані рішення про коригування митної вартості та картку відмови необґрунтованими, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для коригування митної товару слугували наступні чинники:

1) у наданих до митного оформлення документах відсутня будь-яка інформація щодо включення / невключення вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів;

2) у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо складової вартості на навантаження оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

3) згідно контракту № 10/21 п. 3.1 від 18.05.21 оплата здійснюється на 100% передоплати, проте суб`єкт не надав платіжний документ;

4) згідно контракту № 10/21 п. 3.1 від 18.05.21 суб`єкт надає експортну декларацію країни відправлення, пакувальний лист, проте суб`єкт не надав підтверджуючі документи для митного оформлення.

При цьому в рішенні про коригування митної вартості відповідачем зазначено, що декларантом не подавалися документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч 2-4 ст. 53 МКУ та не спростовані розбіжності у документах.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації, про що вказано в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 по справі № 826/18258/13-а.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною другою статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що декларант надав всі необхідні документи, які давали змогу митному органу визначити митну вартість товару, надані документи підтверджують числове значення митної вартості товару та не містять розбіжностей.

Так, декларантом наданий до митних органів контракт, в якому визначений порядок, умови і строки оплати товару, умови поставки товару, тощо, надані інвойс, який містять дані щодо найменування, кількості, ціни товару, умов поставки, що відповідає даним митної декларації та не суперечить умовам контракту, відомості прайс-листа, пакувального листа не суперечать один одному та відповідають даним інвойсу щодо ціни, кількості, умов поставки товару тощо.

При цьому суд критично оцінює зауваження митного органу щодо відсутності інформації про відсутність у наданих до митного оформлення документах даних щодо складової митної вартості - вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Так, пунктом 7.2 контракту на поставку № 10/21 від 18.05.21 встановлено обов`язок упаковки і маркування товару для постачальника. Витрати з пакування та маркування товару покладають на постачальника. Ці витрати самостійно закладаються постачальником у вартість товару і додатковому відшкодуванню з боку покупця не підлягають.

Відтак, ціна імпортованого товару вже включає в себе вартість упаковки і маркування, а тому позивачем жодних витрат на пакування та маркування понесено не було, у зв`язку із чим на підставі ч. 10 ст. 58 МКУ ці складові не підлягають додаванню та не можуть вплинути на правильність визначення декларантом митної вартості.

Відповідна правова позиція також викладена у постановах Верховного суду від 06.03.18 №815/3142/17, від 16.07.20 № 804/3632/17.

Крім того, за додатковою угодою № 1 від 18.05.21 до контракту, поставка товару може здійснювати на умовах FOB (Free in board, Франко-борт) Інкотермс. Умова FOB була обрана сторонами контракту для поставки партії товару, для оплати якої був виставлений інвойс № 8 від 07.07.21, в якому також відображено цю умову поставки, а також вказана умова відображена у прайс-листі від 06.07.21, які були надані під час митного оформлення.

Отже за умовою поставки Інкотермс FOB витрат на навантаження оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України були покладені на постачальника. Ці витрати самостійно закладаються постачальником до ціни товару та додатково відшкодуванню покупцем не підлягають.

Відтак, ціна товару на умовах поставки FOB-Port Said East (Франко борт судна в порту навантаження «Port Said East», Єгипет) вже включає в себе витрати з доставки вантажу в порту «Port Said East» і навантаження його на борт судна, що було зафрахтовано позивачем.

При цьому декларантом для підтвердження умов поставки та витрат, пов`язаних з доставкою вантажу в порт «Port Said East» до порту «Чорноморськ» було надано до митного органу рахунок на оплату морського фрахту № від 16.07.21 та коносамент № 912684133 від 15.07.21.

Таким чином, висновок митного органу про те, що у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо складової вартості на навантаження оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару, є безпідставним.

Відповідна правова позиція також викладена у постановах Верховного суду від 23.04.21 № 420/1539/20.

Крім того, п.3.1 контракту № 10/21 від 18.05.21 передбачає дві умови оплати товару, а саме: 1) 100% передоплата; 2) 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджується ВМД.

Для поставки партії товару, яку було заявлено до митного оформлення, обрано другий спосіб оплати товару, зокрема 100% протягом 14 днів з моменту закінчення митного оформлення товару покупцем, що підтверджується ВМД, що підтверджується інвойсом № 8 від 07.07.21, в якому вказано, що оплата здійснюється за товар після його митного очищення в Україні, тобто позивач не повинен був надавати митниці платіжні документи щодо передоплати 100%.

Крім того, копію декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа зобов`язана надати у передбачених ч. 3 ст. 53 МКУ випадках, зокрема якщо документи, зазначені в частині 2 вказаної статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складової митної вартості товарів, чи відомостей до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; а також за умови її наявності.

Отже митна декларація країни відправлення є додатковим документом, який може бути витребуваний за наявності розбіжностей, та наданий декларантом в разі її наявності. В даному випадку у відповідача не було права вимагати надання декларації країни відправлення, оскільки, як встановлено судом, не було відповідних підстав в розумінні положень ч. 3 ст. 53 МКУ. Більш того, згідно з п. 4.8 контракту, у постачальника товару немає прямого обов`язку надати експортну декларацію і в даному випадку цього зроблено не було, у зв`язку із цим позивачем декларація країни відправлення не надавалася.

Також пакувальний лист б/н від 07.07.21 (класифікатор документу - 0271) було надано разом з листом та поясненнями № 22/07-21 від 22.07.21, у зв`язку із чим посилання митного органу на його ненадання взагалі не узгоджується з фактичними обставинами.

При цьому, відповідні пояснення наведені декларантом в листі № 22/07-21 від 22.07.21, проте проігноровані митним органом під час митного оформлення, що призвело до необґрунтованих висновків та наслідків у вигляді спірних рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення .

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані уповноваженою особою позивача для митного оформлення товару документи відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують ціну товару, яка сплачена позивачем за ціною, вказаною в контракті (інвойсах, специфікації).

При цьому суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Під час розгляду справи митний орган не довів належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно було прийнято спірні рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно рішення п. 71 Європейського суду з прав людини у справі "Звежинський проти Польщі" позбавлення майна, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності.

Під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі "Pressos Compania Naviera S. A." та інші проти Бельгії". Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар.

При цьому, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Крім цього, згідно п. 17 рішення ЄСПЛ у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, Болградське шосе, 31/1; ) до Одеської митниці Держмитслужби (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А; ) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA500110/2021/000006/2 від 22.07.21, картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 22.07.21 № UA500110/2021/20007.

Стягнути з бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайська імпортна компанія» судові витрати в розмірі 5941,59 грн (п`ять тисяч дев`ятсот сорок одну гривню 59 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк