Справа № 380/5937/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5937/21 пров. № А/857/14371/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Запотічного І.І.

суддів: Матковської З.М., Глушка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року (суддя Кедик М.В., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/5937/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новокалинівського міського голови Юзвяка Богдана Осиповича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

15.04.2021 позивач звернулася в суд першої інстанції з аміністративним позовом до Новокалинівського міського голови Юзвяка Б.О., та просила: визнати протиправною бездіяльність Новокалинівського міського голови Юзвяка Богдана Осиповича щодо невнесення на розгляд Новокалинівської міської ради питання про введення до складу виконавчого комітету Новокалинівської міської ради 8 скликання за посадою гр. ОСОБА_2 , зобов`язати Новокалинівського міського голову ОСОБА_3 внести на наступну сесію Новокалинівської міської ради 8 скликання пропозицію "Про внесення змін до кількісного та персонального складу виконавчого комітету Новокалинівської міської ради 8 скликання" та запропонувати ввести до складу виконавчого комітету Новокалинівської міської ради 8 скликання за посадою гр. ОСОБА_2 ;

Позов обґрунтовує тим, що з 2000 року та станом на теперішній час проживає у м. Новий Калинів Самбірського району та є членом Новокалинівської міської ОТГ. 21.03.2021 звернулася до відповідача з вимогою внести на сесію Новокалинівської міської ради пропозицію щодо включення до членів виконавчого комітету Новокалинівської міської ради гр. ОСОБА_2 та скерувати до Новокалинівської міської ТВК інформацію, щодо дострокового припинення повноважень депутата цієї ради ОСОБА_4 , на підставі підпункту 4 пункту 1 статті 5 закону України «Про статус депутатів місцевих рад» для призначення проміжних виборів депутатів Новокалинівської міської ради по 5 виборчому округу, участь у яких позивач має право та бажає брати. Однак, 29.03.2021 позивач отримала відповідь від 20.03.2021 № 02-15-553-1, в якій відповідач повідомив, що гр. ОСОБА_2 була обрана на виборах 25.10.2020 депутатом Новокалинівської міської ради, розпорядженням Новокалинівського міського голови від 31.12.2020 № 679 призначена на посаду начальника відділу забезпечення діяльності Новокалинівської міської ради, вона не входить до складу виконавчого комітету Новокалинівської міської ради, та в силу вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не може бути обрана членом виконавчого комітету міської ради, тому відсутні підстави для скерування до Новокалинівської міської ТВК інформації про припинення повноважень ОСОБА_4 . Вважає, що відповідач своєю бездіяльністю позбавляє ОСОБА_1 права на участь у проміжних виборах по 5 виборчому округу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, та з наведених у ній підстав, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апелянта, ввжає їх необґрунтованими та просить оскаржуване судове рішення залишити без змін.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги, відзиву в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини.

22.03.2021 ОСОБА_1 звернулась з заявою до Новокалинівського міського голови Юзвяка Б.О. у якій просила повідомити чи начальник відділу забезпечення діяльності міської ради та одночасно депутат Новокалинівської міської ради Околович І.С. входить до складу виконавчого комітету Новокалинівської міської ради та надати копію розпорядження про призначення шляхом переведення на посаду начальника відділу забезпечення діяльності Новокалинівської міської ради гр. ОСОБА_4 .

Також у заяві позивач зазначила, що вважає, що депутат ОСОБА_4 припинила свої повноваження з дня призначення на посаду начальника відділу забезпечення діяльності Новокалинівської міської ради, а тому просить скерувати у Новокалинівську ТВК інформацію щодо проміжних виборів восени 2021 року.

29.03.2021 відповідач листом за № 02/15-553/1 повідомив позивача, що ОСОБА_2 , яка обіймає посаду начальника відділу забезпечення діяльності міської ради не входить до складу виконавчого комітету Новокалинівської міської ради. Копію розпорядження від 31.12.2020 № 679 «Про призначення ОСОБА_2 на посаду начальника відділу забезпечення діяльності міської ради» надано як додаток до відповіді на запит про інформацію від 26.03.2021 № 02/15-535/1. Прохання, висловлене у заяві щодо винесення на розгляд сесії Новокалинівської міської ради пропозиції щодо включення до членів виконавчого комітету Новокалинівської міської ради ОСОБА_2 не може бути виконано. Відповідно до частини 9 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» - до складу виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради не можуть входити депутати відповідної ради, крім секретаря ради. ОСОБА_2 була обрана депутатом Новокалинівської міської ради і в силу вимог Закону не може бути обрана членом виконавчого комітету міської ради. У зв`язку із викладеним відсутні підстави для скерування до Новокалинівської міської ТВК інформації про припинення повноважень ОСОБА_4 .

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскарженої бездіяльності на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.

Згідно з частиною 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова, зокрема, вносить на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради.

Частинами 1-3 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується радою за пропозицією сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - за пропозицією голови відповідної ради.

Кількісний склад виконавчого комітету визначається відповідною радою.

Виконавчий комітет ради утворюється у складі відповідно сільського, селищного, міського голови, районної у місті ради - голови відповідної ради, заступника (заступників) сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, а також керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, інших осіб.

Міська рада утворює у складі виконавчого комітету ради орган з питань містобудування та архітектури.

Положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до повноважень міського голови входить вносити на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради. Персональний склад виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради затверджується відповідною радою.

29.03.2021 листом за № 02/15-553/1, відповідач повідомив позивача, що ОСОБА_2 була обрана депутатом Новокалинівської міської ради і в силу вимог Закону не може бути обрана членом виконавчого комітету міської ради.

Розпорядженням міського голови Новокалинівської міської ради від 31.12.2020 № 679 «Про призначення ОСОБА_2 на посаду начальника відділу забезпечення діяльності міської ради», призначено ОСОБА_2 на посаду начальника відділу забезпечення діяльності міської ради шляхом переводу з посади першого заступника селищного голови Дублянської селищної ради, у зв`язку з ліквідацією селищної ради з 01.01.2021 згідно з штатним розписом.

На думку позивача, особа, яка займає посаду керівника відділу, має входити до складу виконавчого комітету міської ради за законом в силу займаної посади без отримання згоди останнього на таке включення чи умисної бездіяльності та особистої зацікавленості щодо невнесення на сесію питання щодо включення ОСОБА_2 до складу виконавчого комітету Новокалинівської міської ради. Також , що відповідач своєю бездіяльністю щодо невключення ОСОБА_2 до складу виконавчого комітету Новокалинівської міської ради та нескерування до Новокалинівської міської ТВК інформації щодо дострокового припинення повноважень депутата цієї ради ОСОБА_4 позбавляє ОСОБА_1 права на участь у проміжних виборах по 5 виборчому округу.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституцї і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004 визначені ознаки, притаманні законному інтересу. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом".

Навіть перебуваючи під охороною закону чи права інтерес, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

Згідно з ст. 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України.

Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:

(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання

(б) пов`язанний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом

(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово «її»)

(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція сформована в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 522/3665/17

Колегія суддів вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав (свобод, інтересів) осіб у сфері публічно-правових відносин, а матеріальне право на позов в адміністративному судочинстві щодо оскарження бездіяльності, дій чи рішення суб`єкта владних повноважень визнається саме за тими особами, яких вони безпосередньо стосуються, тобто тих, для кого вони породжують, змінюють або припиняють певні правовідносини. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. А гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Натомість, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 687/1539/16-а, від 04 лютого 2020 року в справі № 320/7969/17, від 17 лютого 2020 року в справі № 697/835/17.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що доводи позивача не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскарженої бездіяльності на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Відтак вказане свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтерес, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року у справі №380/5937/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді З. М. Матковська
І. В. Глушко