Справа № 580/7593/21
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року справа № 580/7593/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ, Монастирищенського районного сектору Управління ДМС України у Черкаській області про зобов`язання вчинити дії та визнання протиправною відмову,

УСТАНОВИВ:

27.09.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт № НОМЕР_1 , виданий 22.12.2017) до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, бульв.Шевченка, буд.117; ) (далі - відповідач 1), Монастирищенського районного сектору Управління ДМС України у Черкаській області (19101, м.Монастирище, вул.Жовтнева, 1) (відповідач 2) про:

зобов`язання відповідача 1 скасувати та знищити номер УНЗР та вивести його з реєстру ЄДДР України і в подальшому вести облік позивача за прізвищем, іменем, по батькові та роком народження, без використання засобів ЄДДР, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ

визнання протиправною відмову відповідача 2 у видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, та зобов`язання відповідача 2 оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до вказаного Положення.

Обґрунтовуючи зазначено, що відповідач видав Е-паспорт та присвоїв особистий номер, з наслідками якого його не ознайомлено, та безпідставно відмовив у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. Просив врахувати правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного суду у зразковій справі №806/3265/17.

Ухвалою суду від 04.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для надання відзиву на позовну заяву та доказів. Згідно з даними рекомендованого повідомлення про поштове вручення та розписки вказану ухвалу відповідачі отримали 07.10.2021, та 04.11.2021.

22.10.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з проханням у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказує, що позивач 08.12.2017 звернувся до нього із заявою-анкетою, в якій просив внести інформацію до Єдиного державного демографічного реєстру для оформлення паспорта громадянина України вперше. До заяви-анкети додав заяву у довільній формі, в якій просив оформити паспорт громадянина України (ID-картку) біометричний з відбитком пальців. У подальшому йому видано паспорт громадянина України № НОМЕР_1 у вигляді ID-картки. 26.05.2021 позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою в довільній формі, в якій просив у зв`язку з непридатністю для подальшого використання паспорта видати йому паспорт у вигляді книжечки. До неї додав дві фотокартки розміром 35х45 мм, заяву про видачу паспорта (додаток №1 до Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України), копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копію реєстрації з місця проживання. Зазначає, що надав позивачу відповідь, в якій роз`яснив порядок обміну паспорта у зв`язку з непридатністю для подальшого користування та повідомив про відсутність правових підстав для обміну паспорта у вигляді ID-картки на паспорт у формі книжечки. У подальшому позивач звертався заявами щодо видачі паспорта у формі книжечки, без застосування засобів ЄДДР, та просив анулювати і знищити біометричний паспорт, відмовився від присвоєння ідентифікатора особистості-УНР, до заяв додав оригінал Е-паспорту від 22.12.2017 НОМЕР_1. Позивачу надано відповідь, в якій роз`яснено, що правові підстави для визнання недійсним, анулювання та знищення паспорта громадянина України у вигляді ID-картки на ім`я позивача відсутні. Стверджує, що позивач не звертався до нього встановленою законодавством формою заяви щодо обміну паспорта у вигляді ID-картки та отримання паспорта громадянина України у формі книжечки. Тому розглянув її в порядку Закону України «Про звернення громадян». Відповідач не приймав рішення про відмову у видачі вказаного документа. Вважає, що права позивача не порушені. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 не може бути застосована до позивача, оскільки він звернувся заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян». Просив врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.03.2020 у справі №807/88/18. Додатково зазначив, що ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. У зв`язку з цим відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

29.10.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просив прийняти її до розгляду та відмовити у задоволені відзиву. Зазначив, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних. Їх обробка має здійснюватися, як і раніше, у межах та на підставі законів України.

Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

07.04.2021 мати позивача ОСОБА_2 від його імені звернулась до відповідачів письмовою заявою (вх. від 14.04.2021 №КО-23/6/7101-21), в якій повідомила, що є законним представником сина та відмовляється від отриманого біометричного паспорту з безконтактним електронним носієм, просила його анулювати і знищити, а також скасувати унікальний номер запису в реєстрі, присвоєний її синові при введенні інформації про нього до електронної бази даних при оформленні паспорту. Наполягала на вилучені його персональних даних з ЄДДР. У додатках до заяви вказала оригінал біометричного паспорту № НОМЕР_1 .

Листом від 23.04.2021 №КО-23/6/7101-21/7101.6.4/3257-21 відповідач 1 повідомив, що для внесення персональної інформації відносно позивача до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - ЄДДР) сформовано заяву-анкету від 08.12.2017 №1329397 про внесення інформації до ЄДДР у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України (первинне оформлення) та автоматично присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі (далі - УНЗР). Позивачу роздруковано та надано для перевірки вказану заяву-анкету. Позивач перевірив та власним підписом засвідчив згоду на внесення персональних даних до ЄДДР та правильність внесених персональних даних. 12.01.2018 позивачу видано паспорт громадянина України у вигляді ID-картки. У особи, яка отримала паспорт з безконтактним електронним носієм, відсутні підстави для повернення дійсного та придатного до використання паспорта. Тому відсутні законні підстави для визнання недійсним, анулювання та знищення паспорта у вигляді ID-картки від 22.12.2017 № НОМЕР_1 , орган видачі 7125. Додатково повідомив, що до нього паспорт № НОМЕР_1 (який зазначено у додатку до листа) не надходив.

07.04.2021 позивач звернувся письмовою заявою (вх. від 14.04.2021 №КО-24/6/7101-21) до відповідачів, в якій просив:

оформити та видати йому паспорт-книжечку зразка 1994 року затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503 на підставі Закону України від 18.01.2001 №2235 «Про громадянство України» без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру;

проставити відмітку реєстрації місця проживання в паспорті (для підтвердження раніше набутої реєстрації, а не з новою реєстрацією місця проживання, відомостями про яке володіє відповідач 1);

провести реєстрацію громадянства України, внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноважених та органам у відповідні облікові документи;

вести облік щодо позивача за раніше встановленими формами, а саме за прізвищем, іменем та по-батькові, датою народження та за місцем реєстрації, без використання будь-якого цифрового або буквено-цифрового ідентифікатора особи (у т.ч. серії та номеру паспорту), без внесення інформації про нього до Єдиного державного демографічного реєстру чи будь-яких інших автоматизованих інформаційних систем та без автоматизованої обробки (у т.ч. передачі, оцифровки) персональних даних.

У додатках до заяви вказано про долучення двох фотокарткок розміром 3,5 х 4,5 см для оформлення бланку паспорту, копії свідоцтва про народження. Зазначено, що для засвідчення копій надає оригінали необхідних документів.

Листом від 28.04.2021 №КО-24/6/7101-21/7101.6.4/3422-21 відповідач 1 повідомив, що позивач документований паспортом громадянина України у вигляді ID-картки. Тому у нього відсутні правові підстави у документуванні позивача паспортом громадянина України. Із перелічених додатків до нього надійшла виключно копія свідоцтва про народження. Всі інші додатки відсутні.

26.05.2021 мати позивача ОСОБА_2 повторно звернулась до відповідачів письмовою заявою від 07.04.2021 (вх. №48/1/7125-21).

Листом від 24.06.2021 №7125-133/71.1-21 відповідач 2 повідомив, що заявник не подала усіх необхідних документів для здійснення обміну паспорта громадянина України відповідно до Тимчасового порядку, а саме рішення суду, яке набрало законної сили, в частині видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року. Тому відсутні правові підстави обміну позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

Того ж дня позивач повторно подав письмову заяву від 07.04.2021 до відповідачів (вх. від 26.05.2021 №49/1/7125-21) щодо видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки.

Листом від 24.06.2021 №7125-135/71.1-21 відповідач 2 повідомив, що на сьогодні відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Надалі позивач звернувся до відповідача 2 письмовою заявою від 22.06.2021 (вх. від 15.07.2021 №74/1/7125-21) про вчинення певних дій, в якій просив вчинити певні дії згідно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503 (ред. 2012 року), та видати йому паспорт у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року. Додатково просив надати письмову відповідь.

Листом від 17.08.2021 №7125-168/7125.1-21 відповідач 2 повідомив, що заявник не подав усіх необхідних документів для здійснення обміну паспорта громадянина України відповідно до Тимчасового порядку, а саме рішення суду, яке набрало законної сили, в частині видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року. Тому відсутні правові підстави обміну позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

17.07.2021 зареєстровано заяву позивача про видачу паспорта (вх. від 17.07.2021 №76/1/7125-21), на зворотному боці якої зазначено, що до неї в додатку 1 (заява про видачу паспорта) додаються належні ксерокопії необхідних документів: копія свідоцтва про народження, реєстрація з місця проживання (копія), фото 2 шт. Зазначено, що надані ксерокопії відповідають вимогам Положення про паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Позивач повторно звернувся до відповідача 2 письмовою заявою від 22.06.2021 (вх. від 17.07.2021 №77/1/7125-21) про вчинення певних дій, в якій просив: вчинити певні дії та прийняти від нього його біометричний паспорт і знищити його у зв`язку з технічними пошкодженнями; скасувати його номер УНЗР, який був наданий йому під час оформлення його е-паспорта у вигляді ID- 1; надати письмову відповідь на заяву. У додатках зазначив оригінал е-паспорту від 22.12.2017 НОМЕР_1, 7125.

Листом від 18.08.2021 №7125-169/7125.1-21 відповідач 2 повідомив, що у особи, яка отримала паспорт з безконтактним електронним носієм, відсутні підстави для повернення дійсного та придатного до використання паспорта.

Тому позивач звернувся в суд із зазначеним позовом.

Вирішуючи спір суд врахував.

Згідно з п. «а» ч.1 ст.13 Закону України від 20.11.2012 №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон №5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч.1 ст.21 Закону № 5492-VI).

Отже, у разі відсутності в особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що, в свою чергу, є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно з ч.3 ст.13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

На час спірних правовідносин відносини щодо видачі паспорту у формі книжечки регулює чинне Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ (далі - Положення №2503-XII).

Згідно з п.2 Положення №2503-XII паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Суд врахував, що станом на дату звернення позивача вказаними вище заявами до відповідача щодо обміну, оформлення і видачі паспорту у формі книжечки позивачу виповнилося 18 років та йому видано паспорт у вигляді ID-картки від 22.12.2017 № НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог пунктів 3, 5, 6, 8 зазначеного Положення №2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт». На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України». На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Згідно з п.п.9, 10, 11 Положення №2503-XII визначено, що паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80х60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав.

Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Пунктом 12 Положення №2503-XII встановлено, що видача та обмін паспорта провадяться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина.

Згідно з п.17 Положення №2503-XII встановлено, що для обміну паспорта громадянин подає:

заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України;

паспорт, що підлягає обміну;

дві фотокартки розміром 35х45 мм.

Для обміну паспорта у зв`язку із зміною (переміною) прізвища, імені чи по батькові або встановленням розбіжностей у записах подаються також документи, що підтверджують ці обставини.

Відповідно до п.18 Положення №2503-XII визначено, що для одержання, обміну паспорта і вклеювання до нього нових фотокарток громадянин подає документи і фотокартки не пізніш як через місяць після досягнення відповідного віку або зміни (переміни) прізвища, імені чи по батькові, встановлення розбіжностей у записах або непридатності паспорта для користування.

Водночас пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п. 2 вказаної Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII;

з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Відповідно до п.1 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Згідно з п.3 Порядку кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Відповідно до п.4 Порядку паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років.

Суд врахував, що позивачу видано паспорт у вигляді ID-картки від 22.12.2017 № НОМЕР_1 . Отже, він оформлений на 4 роки.

Згідно з п. 7 Порядку оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються:

1) особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто;

2) особі, яка досягла 14-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники);

3) особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу, - через уповноважену особу адміністрації відповідної установи чи закладу (далі - уповноважена особа). Хоча Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 №320, станом на час звернення позивача втратив чинність, норми чинного законодавства України не встановлюють заборони на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки.

Відповідно до п.6 Порядку обмін паспорта здійснюється у разі:

1) зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації);

2) отримання реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - РНОКПП) або повідомлення про відмову від прийняття зазначеного номера (за бажанням);

3) виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта;

4) закінчення строку дії паспорта;

5) непридатності паспорта для подальшого використання (паспорт/фотокартка має пошкодження (та/або відсутня його/її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, власне ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дають змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, зокрема внесення змін до персональних даних особи/найменувань органу/штампа/печатки, пошкодження, які блокують можливість зчитування, а також внесення змін до інформації безконтактного електронного носія);

6) якщо особа досягла 25- чи 45-річного віку та не звернулася в установленому законодавством порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток;

7) наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).

Отже, Порядок визначає перелік підстав, за яких особа може обміняти свій паспорт.

Суд врахував, що позивач звертався з відповідними заявами до відповідачів щодо обміну його паспорту у вигляді ID-картки від 22.12.2017 № НОМЕР_1 на паспорт у формі книжечки зразка 1994 року у зв`язку з його технічними пошкодженнями та додавав до заяв необхідний пакет документів. Однак відсутні докази перевірки відповідачами стверджуваних фактів пошкоджень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року №456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 1 розділу IV Тимчасового порядку передбачено, що обмін паспорта здійснюється в разі:

1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження;

2) установлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах);

3) непридатності паспорта для користування (паспорт/фотокартка має потертості (та/або відсутня її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дає змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, підчистки окремих літер у персональних даних / найменуванні органу / штампах/печатках або інші чинники, які впливають на цілісність документа.

Згідно з п.2 розділу IV Тимчасового порядку встановлено, що для обміну паспорта заявник подає:

1) заяву;

2) рішення суду;

3) паспорт, що підлягає обміну;

4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см;

5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати;

6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально;

7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб);

8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

У разі обміну паспорта, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи.

Відповідно до п.п.3, 4, 5 розділу IV Тимчасового порядку визначено, що під час розгляду заяви працівник територіального підрозділу ДМС здійснює перевірку відомостей про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання, поданих заявником, за даними обліку територіального органу ДМС.

Стосовно осіб, місце проживання яких не зареєстровано або місце проживання яких знято з реєстрації, працівник територіального підрозділу ДМС проводить перевірку факту відсутності зареєстрованого місця проживання за даними обліків територіальних органів ДМС.

У разі якщо відомості, зазначені в документах, поданих заявником, відсутні або не відповідають даним обліку територіального органу ДМС, працівник територіального підрозділу ДМС здійснює перевірку та/або уточнення таких даних у відповідному органі реєстрації в установленому порядку.

Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України, проводиться за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних органів ведення Державного реєстру виборців.

Факт видачі паспорта на ім`я особи, яка подала його для обміну, перевіряється працівником територіального підрозділу ДМС за даними відомчої інформаційної системи ДМС та відповідно до пунктів 4, 5 розділу VI цього Тимчасового порядку.

У разі якщо паспорт, який підлягає обміну через непридатність до користування, згідно з підпунктом 3 пункту 1 цього розділу був оформлений територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, територіальний підрозділ ДМС, до якого подано заяву, проводить процедуру встановлення особи відповідно до розділу VIII цього Тимчасового порядку.

Перевірки, зазначені в пунктах 3, 4 цього розділу, здійснюються шляхом направлення запитів засобами поштового або фельд`єгерського зв`язку.

Надсилання запитів здійснюється не пізніше одного робочого дня з дня подання заяви. Строк надання відповідей не повинен перевищувати трьох робочих днів з дня надходження запитів.

Отже, відповідач 2 зобов`язаний здійснити перевірку відомостей щодо заявника та наданої ним інформації. Вказаних вимог відповідач 2 не дотримався. Обставин поважності причин невиконання такого обов`язку не встановлено.

Згідно з п.6 розділу IV Тимчасового порядку рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами проведених перевірок.

Отже, за результатами перевірок відповідач 2 зобов`язаний прийняти рішення про оформлення паспорта. Матеріали адміністративної справи не містять даних щодо прийняття відповідного рішення. Натомість наявні письмові відповіді відповідачів про відмову обміняти паспорт та видати паспорт у формі книжечки зразка 1994 року.

Обмін паспорта громадянина України, що містить безконтактний електронний носій, так само як і відмова від внесення будь-яких даних до ЄДДР і присвоєння унікального номеру запису у Реєстрі обґрунтовані власними поглядами та переконаннями.

Відповідно до вимог ст.4 Закону України від 20 листопада 2012 року №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - ЗУ№5492-VI) визначено, що ЄДДР - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Він ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. У межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з п.ст.2 ЗУ №5492-VI розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Абзацом 1 ч.1 ст.10 ЗУ №5492-VI передбачено, що внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.10 ЗУ №5492-VI у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Згідно з ч.3 ст.10 ЗУ №5492-VI для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Пунктами 13, 26, 27 Порядку №302 передбачено, що для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС. Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування. У разі виявлення помилок в заяві-анкеті працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта вносить до неї відповідні виправлення. Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу. Якщо заявник через фізичні вади не може підтвердити власним підписом правильність таких відомостей, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта робить відмітку про неможливість такого підтвердження та засвідчує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу власним підписом.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України від 01.06.2010 №2297-VI «Про захист персональних даних» (далі - Закон №2297-VI) cуб`єкт персональних даних має право: 1) знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом; 2) отримувати інформацію про умови надання доступу до персональних даних, зокрема інформацію про третіх осіб, яким передаються його персональні дані; 3) на доступ до своїх персональних даних; 4) отримувати не пізніш як за тридцять календарних днів з дня надходження запиту, крім випадків, передбачених законом, відповідь про те, чи обробляються його персональні дані, а також отримувати зміст таких персональних даних; 5) пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; 6) пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними; 7) на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв`язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи; 8) звертатися із скаргами на обробку своїх персональних даних до Уповноваженого або до суду; 9) застосовувати засоби правового захисту в разі порушення законодавства про захист персональних даних; 10) вносити застереження стосовно обмеження права на обробку своїх персональних даних під час надання згоди; 11) відкликати згоду на обробку персональних даних; 12) знати механізм автоматичної обробки персональних даних; 13) на захист від автоматизованого рішення, яке має для нього правові наслідки.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.15 Закон №2297-VI персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних. Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку.

Суд врахував, що матеріали адміністративної справи не містять жодних доказів, що при оформленні паспорту на ім`я позивача у формі ID-картки у грудні 2017 року, як неповнолітнього, та його батьків було ознайомлено з наслідками присвоєння УНЗР в ЄДДР. Отже, фактично позивач не надав згоду на внесення будь-яких даних до ЄДДР і присвоєння унікального номеру запису у Реєстрі. Суд врахував, що позивач, звертаючись заявою до відповідачів, щодо обміну паспорту, заявив про відмову на обробку його персональних даних.

Вказане підтверджує обгрунтованість доводів позивача про необхідність скасування або знищення персональних даних, а саме УНЗР щодо позивача та виведення його з ЄДДР України і подальше ведення обліку позивача за прізвищем, іменем, по батькові та роком народження, без використання засобів ЄДДР, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. Тому позовна вимога в цій частині обґрунтована та підлягає задоволенню.

Суд врахував, що надалі позивач та його мати звернулись до відповідачів заявами про видачу позивачу паспорта громадянина України зразка 1994 року та на надавали згоди на обробку персональних даних позивача. З приводу посилань позивача на відмову електронної обробки його персональних даних суд врахував таке.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Отже, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Згідно з ч.1 ст. 6 Закону України від 01.06.2010 №2297-VI «Про захист персональних даних» (далі - Закон №2297-VI) мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону №2297-VI).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону).

Отже, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних. Водночас законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеній у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює порушення конституційних прав такої особи. Реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Суд врахував, що відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Приписами ст.3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеній у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Суд врахував, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

У ст.8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року №2438-VI, зазначено, що будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ першою умовою виправданості втручання у право, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (TolstoyMiloslavsky v. theUnitedKingdom). Під терміном «закон» слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній справі №806/3265/17 дійшла висновку, що норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII (діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним. Неможливість отримання паспорта у формі книжечки законодавством не передбачена.

Крім того, відповідно до ст.14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Під час вирішення спору Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній справі дійшла висновку, що законодавець, приймаючи Закон України від 14.07.2016 №1474-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України», яким внесено зміни до Закону №5492-VI, не дотримався вимог, якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

Не є обґрунтованими доводи, що наведене рішення Великої Палати Верховного Суду не підлягає застосуванню під час вирішення цього спору, оскільки правові наслідки судового рішення, ухваленого у зразковій справі, передбачені ч.3 ст.291 КАС України. Нею встановлений обов`язок суду враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, висновки Великої Палати Верховного Суду у згаданій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних.

Крім того суд врахував, що Верховний Суд у постанові від 05 березня 2020 року у справі №807/88/18 серед іншого зазначив:

«…п.30. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 ознаками типової справи визначено:

а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

б) відповідач - територіальні органи ДМС України;

в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Висновки Великої Палати Верховного Суду у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

33. Верховний Суд погоджується із указаним висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що подання заявниками відповідної заяви, однак, без належного комплекту документів, із наміром отримати паспорт у вигляді книжечки, є підставою для надання заявнику вмотивованої відмови у прийнятті таких документів із зазначенням обґрунтувань такої відмови.

34. Чинним законодавством не передбачено таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, за умови дотримання заявником порядку і способу оформлення останнього».

Враховуючи викладені вище висновки, суд дійшов висновку, що доводи відповідачів щодо подачі позивачем неналежної заяви та пакету документів до його заяви не обґрунтовані.

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Ррозгляд відповідачами заяви позивача про отримання паспорта громадянина України відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» не відповідає вимогам цього закону, оскільки його ст.1 передбачає право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності. Натомість заява позивача стосувалась саме реалізації ним права на отримання паспорта громадянина України відповідно до чинного законодавства України, зокрема Положення №2503-ХІІ, та надання відповідачами адміністративної послуги.

Зміст листів відповідачів свідчить, що позивачу відмовлено в оформленні такого виду паспорта, що обгрунтування якого не узгоджуються зі вказаними вище вимогами закону.

Форма заяви для видачі паспорта у формі книжечки із забороною на обробку персональних даних особи на час виникнення спірних правовідносин не діє. Отже, відповідач у спірних правовідносинах повинен був урахувати зміст заяви позивача, який полягав у наданні адміністративної послуги, а не скарзі, пропозиції чи клопотання, передбачені положеннями ст.ст.1, 3, 5, 12, 14-16 Закону України «Про звернення громадян».

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо протиправності відмови відповідача 2 у видачі паспорту у формі книжечки та необхідності задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.246 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тому для належного захисту порушених прав позивача наявні підстави зобов`язати відповідача 2, який допустив порушення вказаних вище норм, оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт №2503-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесені позивачем судові витрати, підтверджені квитанцією від 21.09.2021 №33-620К про сплату судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою на суму 1816,00грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, в складі якого діє відповідач-2, як структурний підрозділ, в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт № НОМЕР_1 , виданий 22.12.2017) задовольнити повністю.

Зобов`язати УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, бульв.Шевченка, буд.117; ) скасувати та знищити унікальний номер запису в Реєстрі (номер УНЗР) та вивести його з Єдиного державного демографічного реєстру України (реєстру ЄДДР України) і в подальшому вести облік ОСОБА_1 за прізвищем, іменем, по батькові та роком народження, без використання засобів ЄДДР, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Визнати протиправною відмову Монастирищенського районного сектору Управління ДМС України у Черкаській області (19101, м.Монастирище, вул.Жовтнева, 1) у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Зобов`язати УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, бульв.Шевченка, буд.117; ) в особі Монастирищенського районного сектору (19101, м.Монастирище, вул.Жовтнева, 1) оформити та видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт № НОМЕР_1 , виданий 22.12.2017) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до вказаного Положення.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (20300, Черкаська обл., місто Умань, пл.Соборності, 1а; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; паспорт № НОМЕР_1 , виданий 22.12.2017) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за звернення з позовною заявою до адміністративного суду в сумі 1816,00грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень нуль копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 11.11.2021.