Справа № 160/10374/21
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняМанько К.А.
предчтавника позивача представника відповідача Ткач Т.М. Прокоф`єва Є.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «РАНТЬЄ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якому позивач просить в якій позивач просить:
Представник відповідача надав суду відзив на позов в якому зазначив, що за результатами перевірки податковий орган прийшов до висновків щодо порушення позивачем податкового законодавства, які є обґрунтованими та підтверджені письмовими доказами, а тому Головне управління ДПС у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На підставі вищенаведеного, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Перевіркою встановлено порушення:
п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України та заниження податку на додану вартість, з урахуванням від`ємного значення, на суму 5 571 713 грн., у т.ч.
січень 2019 р. - 1092527 грн., лютий 2019р. - 698051 грн., березень 2019 р. - 249428 грн., квітень 2019р. - 309110 грн., травень 2019р. - 315688 грн., червень 2019р. - 769980 грн., липень 2019р. - 339678 грн., листопад 2019р. - 215585грн., січень 2020р. - 109092 грн., листопад 2020р.- 841865 грн., грудень 2020р. - 630709 грн.
Щодо висновків за результатами перевірки ТОВ «РАНТЬЄ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ЗНАМЕНІВСЬКИЙ ОЛІЙНОЕКСТРАКЦІЙНИЙ ЗАВОД за період з 01.12.2020 року по 31.12.2020 року слід зазначити наступне.
ДПС доходить висновку, що «…сукупність фактів і обставин, що характеризують діяльність контрагентів в ланцюгу постачання Товару, свідчить те, що з метою їх функціонування є створення виключно документообігу та здійснення діяльності, направленої на надання вигоди третім особам.
Згідно проведеного аналізу по ланцюгу постачання товару від постачальників по схемі ТОВ «ЗОЕЗ» та до покупця ТОВ «РАНТЬЄ» встановлені факт підміни номенклатурних груп.
Таким чином, сукупність фактів та обставин, що характеризують діяльність ТОВ «ЗНАМЕНІВСЬКИЙ ОЛІЙНОЕКСТРАКЦІЙНЙ ЗАВОД» свідчить те, що метою його функціонування є створення виключено документообігу по нереальним господарським операціям для отримання податкової вигоди».
Так, ТОВ «РАНТЬЄ» уклало Договір поставки № 04/12-1 від 04.12.2020 р. з предметом поставки, що визначається в невід`ємних частинах договору, рахунках, видаткових накладних, заявках.
В грудні 2020 року ТОВ «ЗОЕЗ» було поставлено на адресу ТОВ «РАНТЬЄ» Товар за вказаним договором шрот соняшниковий, про що виписано видаткові та податкові накладні:
В/Н № 0612 від 06.12.2020 П/Н № 1216 від 06.12.2020, зареєстрована 10.12.2020 р.;
В/Н № 0912 від 09.12.2020 П/Н № 1222 від 09.12.2020, зареєстрована 14.12.2020;
В/Н № 1012 від 10.12.2020 П/Н № 1229 від 10.12.2020, зареєстрована 23.12.2020;
В/Н № 1912 від 19.12.2020 П/Н № 1280 від 19.12.2020, зареєстрована 24.12.2020;
В/Н № 2012 від 20.12.2020 П/Н № 1281 від 20.12.2020, зареєстрована 24.12.2020;
В/Н № 2912 від 29.12.2020 П/Н № 1366 від 29.12.2020, зареєстрована 31.12.2020.
Придбання вказаних ТМЦ відображено належним чином в бухгалтерському обліку ТОВ «РАНТЬЄ».
Придбана у ТОВ «ЗНАМЕНІВСЬКИЙ ОЛІЙНОЕКСТРАКЦІЙНИЙ ЗАВОД» в грудні 2020 року продукція-шрот соєвий- була використана ТОВ «РАНТЬЄ» при виробництві комбікорму та списана у виробництво в грудні 2020 року, про що вказують також і акти списання у виробництво за грудень місяць 2020 року:
Поставка шроту відбувалася автомобільним транспортом з с. Знаменівка до с. Нива Трудова, Апостолівського району Дніпропетровської області, про що було оформлено відповідні товарно-транспортні накладні.
Так, згідно наданих фотоматеріалів, зафіксовано заїзд на автовагову для зважування автомобілів Д/Н АЕ 7878 ІХ, причіп Д/Н 2481 ХМ-06.12.2020 року, Д/Н НОМЕР_1 , причіп АЕ 8585 ХМ -09.12.2020 року, Д/Н АЕ 7878 ІО причіп 2525 ХК 10.12.2020; Д/Н НОМЕР_2 причіп НОМЕР_3 19.12.2020; Д/Н НОМЕР_4 причіп НОМЕР_5 20.12.2020; Д/Н НОМЕР_1 причіп АЕ 85 85 ХМ29.12.2020 року.
За операціями з поставки шроту соняшникового ТОВ «РАНТЬЄ» в грудні 2020 року ТОВ «Знаменівський олійноекстракційний завод» було зареєстровано податкові накладні:
На підставі Договору поставки № 210201 від 21.02.2018 р. та Договору поставки № 23/01-3 від 23.01.2020 р., Товариством з обмеженою відповідальністю «АСА-АГРО» було здійснено поставку на ТОВ «РАНТЬЄ» наступних ТМЦ:
в січні 2019 року кукурудзи,
в березні 2019 року кукурудзи та пшениці,
в травні, червні, липні 2019 р. кукурудзи;
в листопаді та грудні 2020 кукурудзи та висівок пшеничних.
Кукурудзу, пшеницю та висівки пшеничні було використано для виробництва комбікорму та списано у виробництво.
Так, кукурудза була використана для виробництва комбікорму в січні 2019 року, про що вказують також акти списання від 02.01.2019 та від 15.01.2019.
В березні 2019 було використано та списано відповідно кукурудзу та пшеницю, в травні, червні листопаді 2019 року кукурудзу та пшеницю, що підтверджується актами списання від 06.03.2019 р., від 19.03.2019, від 10.05.2019, 16.05.2019, 02.06.2019, 20.06.2019 року.
На виробництво комбікорму в грудні 2020 було використано кукурудзу та висівки пшеничні, що підтверджується актами списання для виробництва комбікорму від 23.12.2020 року, від 06.12.2020, 27.12.2020 р.
Також, оформлено відповідні товарно-транспортні накладні.
Системою фотофіксації зафіксовано прибуття автомобілів, які доставляли зернові та висівки на ТОВ «РАНТЬЄ», та їх знаходження на ваговій комбікормового заводу. Так, відображено прибуття авто Д/Н АЕ 1101 ХТ - 11.12.2020 р., Д/Н 8284 ХК -21.06.2020 р., Д/Н АЕ 2635 К -05.12.2020 р., Д/Н АЕ 28 69 причіп 1895 ХК від 21.11.2020 р. і так далі по всім перевезенням, Д/Н № АЕ 2869 від 21.11.2020, Д/Н 4808, причіп 2653 від 12.11.2020, Д/Н № 68 28 причіп 4545 від 16.11.2020, Д/Н 8007 причіп 1101 від 11.12.20, Д/Н 8196 причіп 6382 від 11.12.2020, Д/Н 15 24 15.12.20 та 29.12.20.
ТОВ «АСА-АГРО» було реалізовано ТОВ «РАНТЬЄ» товару/продукції на суми ПДВ:
251838,25 грн. січень 2019 р.
145115,50 грн. березень 2019 р.
143335,36 грн. травень 2019 р.
309113,67 грн.- червень 2019 р.
339677,90 грн.- липень 2019 р.
264436,05 листопад 2019 р.
357455,23 грудень 2020 р.
За правилами першої події було сформовано у повному обсязі зареєстровано і ЄДРПН податкові накладні на вищезазначені суми ПДВ 20%.
Зазначені суми були своєчасно задекларовані у відповідних Деклараціях з ПДВ, сплачені та у встановленому порядку зареєстровані за реєстраційними номерами:
За вказаними операціями в ЄРПН було зареєстровано податкові накладні.
Підтвердженням реальності угод з придбання ТОВ «РАНТЬЄ» у ТОВ «АСА-АГРО» товару - зернових та висівок є також і здійснення на користь постачальника оплати за поставлений товар, що також відображено в обліку та про що йдеться в самому акті перевірки.
Кукурудзу, пшеницю фуражну, та олію соняшникову та ячмінь в січні 2019 року,
Кукурудзу в лютому 2019 року.
Вказані операції належним чином обліковані ТОВ «РАНТЬЄ», а сам Товар використано в процесі виготовлення комбікорму та списано на виробництво, про що свідчать відповідні акти списання:
- від 02.01.2019 р., 16.01.2019 р., 06.03.2019 р., 19.03.2019 р.
Від ТОВ «РАВЕН АГРО ПОСТАЧ ПІВДЕНЬ» було отримано пояснення щодо реєстрації ними податкової звітності з ПДВ за операціями з ТОВ «РАНТЬЄ» та податкових накладних за ними.
Окрім того, ТОВ «Рантьє» сплатило на користь ТОВ «РАВЕН АГРО ПОСТАЧ ПІВДЕНЬ» грошові кошти за поставлений Товар, що також відображено в Акті перевірки.
Підтвердженням здійснення ТОВ «РАНТЬЄ» діяльності із відгодівлі свиней є, серед іншого, і подання ТОВ «РАНТЬЄ» відповідної звітності, зокрема звіт про виробництво продукції тваринництва та кількість сільськогосподарських тварин за січень-листопад 2019 року додається в копії.
Так, комбікорм у виробництво було списано згідно актів:
№ 1034563 від 01.07.2019 р.;
№ 1034970 від 02.07.2019 р.;
№ 1053544 від 10.09.2019 р.
№ 1053533 від 30.09.2019 р.
Підтвердження наявності свиней на відгодівлі та відповідні пояснення надавалися протягом перевірки.
Від ТОВ «ФРЕШ КАПІТАЛ» отримані пояснення в підтвердження подання ними податкової звітності з ПДВ за операціями з ТОВ «РАНТЬЄ» та реєстрації відповідних податкових накладних за вказаними операціями.
Щодо висновків за результатами перевірки ТОВ «РАНТЬЄ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ФІШЕР-2018» код ЄДР 42525423, за період з 01.06.2019 року по 30.06.2019 року суд зазначає наступне.
ТОВ «РАНТЬЄ» на підставі Договору купівлі-продажу № 0401-2019/001 від 04.01.2019 р. було придбано у ТОВ «ФІШЕР 2018» товар-комбікорм.
Вказаний комбікорм також був згодований свиням, що підтверджується актами списання корму:
№ 1034563 від 01.07.2019 р.;
№ 1034970 від 02.07.2019 р.;
№ 1053544 від 10.09.2019 р.
№ 1053533 від 30.09.2019 р.
Від ТОВ «ФІШЕР 2018» отримані пояснення, що податкові накладні за операціями з ПДВ було зареєстровано та прийнято, зустрічні перевірки ТОВ «ФІШЕР 2018» не проводилися.
Як вказано вище, наявність свиней підтверджувалася, зокрема, Звітом про виробництво продукції тваринництва та кількість сільськогосподарських тварин за січень-листопад 2019 року (форма 24-СГ).
Щодо висновків за результатами перевірки ТОВ «РАНТЬЄ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ДНІПРОТРЕЙД 2017» код ЄДР 41548142) нова назва ТОВ «ЗАХІД КАРГО СЕРІВС» за період з 01.02.2019 року по 30.04.2019 року суд зазначає, що ТОВ «РАНТЬЄ» було придбано у ТОВ «ДНІПРОТРЕЙД 2017» (нинішня назва - «ТОВ «ЗАХІД КАРГО СЕРІВС») на підставі Договору поставки № 1102/1 від 11.02.2019 р. товар:
Ячмінь фуражний, пшеницю, кукурудзу в лютому 2019 року;
Пшеницю та кукурудзу - в березні 2019 року;
Пшеницю, ячмінь, кукурудзу - в квітні 2019 року.
Всі вказані зернові використовуються підприємством при виробництві комбікорму.
Так, рішенням від 30.09.2019 р. у справі № 904/2957/19, встановлено, що 11.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпротрейд 2017» та Товариством з обмеженою відповідальністю «РАНТЬЄ» було укладено договір поставки № 1102/1. На виконання умов договору, позивач ТОВ «Дніпротрейд 2017 за період з 13.02.2019 по 08.05.2019 поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 6671070,50 грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними, підписаними обома сторонами. Також позивач виставив відповідачу рахунки на оплату вищевказаної суми.
Отже, судом вже було підтверджено факти укладення та виконання договору між ТОВ РАНТЬЄ» та ТОВ «ДНІПРОТРЕЙД 2017», відповідно висновки про нереальність вказаної угоди спростовуються.
Щодо висновків за результатами перевірки ТОВ «РАНТЬЄ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «САВ-ТРЕЙД» код ЄДР 42789450) за період з 01.12.2019 року по 31.01.2020 року суд зазначає наступне.
Між ТОВ «РАНТЬЄ» та ТОВ «САВ-ТРЕЙД» було укладено Договір поставки №06/11/2019 від 06.11.2019, згідно якого здійснювалася поставка шроту соєвого в грудні 2019 року та січні 2020 року, який використовувався на виробництві комбікорму.
ТОВ «РАНТЬЄ» у повному обсязі здійснило оплату за придбаний товар у ТОВ «САВ-ТРЕЙД», що також знайшло відображення в Акті перевірки.
Також, листом № 01/2105 від 21.05.2021 р. на адресу ТОВ «РАНТЬЄ» ТОВ «САВ ТРЕЙД» повідомило, що поставлений ТОВ «РАНТЬЄ» на підставі Договору № 06/11/2019 від 06.11.2019 р. товар-шрот соєвий, було придбано ТОВ «САВ-ТРЕЙД» у ТОВ «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» та ТОВ «ТАНГОРИС».
Придбання Товару належним чином обліковано у бухгалтерському обліку; податкова звітність з ПДВ подана ТОВ «САВ-ТРЕЙД» у встановленому порядку, звітність зареєстрована за реєстраційними номерами:
Також за вказаними операціями з поставки шроту соєвого в грудні 2019 року та січні 2020 року ТОВ «САВ-ТРЕЙД» було зареєстровано податкові накладні:
Щодо висновків за результатами перевірки ТОВ «РАНТЬЄ» з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ТРІГО ТРЕЙД» код ЄДР 40047479) за період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 року суд зазначає наступне.
ТОВ «РАНТЬЄ» на підставі Договору від 20.09.2017 р. № 200917 було придбано у ТОВ «ТРІГО ТРЕЙД» товар макуху соєву в січні-лютому 2019 року.
Макуха соєва була використана на виробництво комбікорму, що підтверджується актами списання від 02.01.2019 р. від 15.01.2019, 06.03.2019 р., 19.03.2019 р.
Від ТОВ «ТРІГО ТРЕЙД» отримані пояснення від 21.05.2021 р., що податкову звітність ТОВ «ТРІГО-ТРЕЙД» зареєстровано у встановленому порядку, зустрічні перевірки не проводилися.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 198.1 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п.198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення) первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув`язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.
Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення та виконання договорів постачання позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.
Як вбачається із акту перевірки, під час здійснення останньої, податковим органом таких обставин не встановлено.
Матеріалами справи підтверджено, що первинні бухгалтерські документи в повній мірі відповідають вимогам частині 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
В обґрунтування прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідачем не наведено обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо спірних контрагентів та його контрагентів по ланцюгу постачання, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
Стосовно доводів відповідача щодо обриву ланцюгів постачань, що стало наслідком встановлення порушень з боку позивача податкового законодавства, суд зазначає наступне.
Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11 зауважив, що: «Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».
Вищенаведеної правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 16.01.2018 року у справі №820/4648/13-а, від 29.03.2019 року у справі №808/3412/16.
Платник податку на додану вартість (покупець товару) на час здійснення господарської операції з придбання товару не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-якого з контрагентів.
Також, вищенаведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.
Так у справі «Булвес АД» проти Болгарії (рішення Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року, заява № 3991/03) Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяженню компанії заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності (п. 71 рішення).
В свою чергу у справі «Інтерсплав» проти України» (рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, заява № 803/02), Суд, у п. 38 рішення зазначив: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, які здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду, стосовно загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які вказували б на те, що заявник був безпосередньо залучений в такі зловживання».
З огляду на встановлені обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, суд приходить до висновку, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.
Суд звертає увагу на те, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, відсутність основних засобів у контрагента, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 21 грудня 2018 року по справі №805/2030/16-а, від 21 грудня 2018 року по справі №826/5774/17, від 20 грудня 2018 року по справі №826/9632/16, від 20 грудня 2018 року по справі №815/4992/16, від 20 грудня 2018 року по справі №820/2946/18 та від 20 грудня 2018 року по справі №818/770/17.
Позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв`язку з невиконанням своїх обов`язків його контрагентом, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із статтею 9 Конституції України.
При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про зазначення продавцем недостовірних відомостей та про обізнаність покупця про ці обставини.
Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів
Матеріалами справи підтверджується що відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановлено наявність зв`язку між фактом придбання товарів з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів у господарській діяльності позивача.
Доводи відповідача щодо недоліків товарно-транспортних накладних як обставини, що свідчить про нереальність господарських операцій, є безпідставними, оскільки товарно-транспортні накладні не є обов`язковими документами при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже недоліки у товарно-транспортних накладних не можуть бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій проведених позивачем з контрагентами, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується належно оформленими первинними документами (видатковими накладними), які наявні в матеріалах справи. В межах спірних відносин податковий кредит по факту придбання послуг перевезення позивачем не формувався, що обумовлює неприйнятність доводів відповідача у цій частині
Аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд в постановах від 09.04.2019 року №2340/4021/18, від 25.06.2019 року по справі №825/501/15-а, від 03.09.2019 року №810/3436/15, від 05.09.2019 року №805/187/16-а.
За таких обставин, відповідачем не надано належних доказів про те, що господарські операції позивача не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відповідач не довів правомірність прийнятих ним рішень, а тому позовну заяву слід задовольнити.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.297 КАС України.

Повний текст рішення суду складений 18 жовтня 2021 року.

Суддя О.В. Єфанова