Справа № 420/11984/20
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/11984/20

Суддя в суді І інстанції Токмілова Л.М. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса Дата прийняття рішення суду І інстанції 23 березня 2021 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

при секретарі Ісмієвій А.І.,

за участі:

представника апелянта Паюл Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року, у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, а саме: по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, на суму 1 959 157,00 грн; по податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 20 132, 96 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року залишено без розгляду позовні вимоги про стягнення податкового боргу по штрафним санкціям за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, на суму 1 959 157,00 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року задоволено решту позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин податковим органом безпідставно заявлено позовні про стягнення податкового боргу з відповідача, так як ним у межах спірних правовідносин сплачено самостійно задекларовані зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Крім того, апелянт вважає, що податковим органом безпідставно обліковується за ним безнадійна податкова заборгованість за минулі періоди, що спричиняє виникненню нових боргів та порушенню прав платника податків.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як відповідачем добровільно не сплачено своїх податкових зобов`язань, а тому вони підлягають стягненню у судовому порядку.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 станом на 26 жовтня 2020 року обраховується податкова заборгованість на загальну суму 2032126,09 грн.

При цьому, відповідно до розрахунку податкового боргу сума, що підлягає стягненню в бюджет становить 1979289,96 грн., а саме:штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, у сумі 1959175,00 грн.; податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 20132,96 грн.

При цьому, у встановлені податковим законодавством строки підприємцем не сплачено виниклої заборгованості, а тому з метою стягнення наявного податкового боргу, податковий орган звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як узгоджений, проте добровільно не сплачений податковий борг, підлягає стягненню у судовому порядку, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 14.1.175 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно п. 59.5 ст. 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п. 95.2 ст. 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Колегією суддів встановлено, що податковий орган звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення податкового боргу з платника податків у зв`язку з наявністю у останнього непогашених податкових зобов`язань.

В даному випадку, у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача оскаржується висновок суду першої інстанції про стягнення з нього узгоджених зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 20 132,96 грн.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з вищезазначених норм податкового законодавства вбачається, що право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 30 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

В даному випадку, податковим органом 17 червня 2020 року сформовано та направлено відповідачу поштою податкову вимогу № 1955003-52 (отримана 20 липня 2020 року).

При цьому, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, податковий борг відповідача з моменту отримання відповідної вимоги не погашався (не переривався) у повному обсязі, а тому колегія суддів вважає, що податковий орган отримав право звернення до суду з даним адміністративним позовом.

З іншого боку, надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги про те, що визначена податковим органом у якості податкового боргу сума зобов`язань вже сплачена відповідачем та не може бути повторно стягнута з нього у судовому порядку, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В даному випадку, відповідачем не заперечується, що ним самостійно визначено спірну суму грошових зобов`язань у своїх податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2017, 2018 та 2019 рік.

При цьому, податковим органом також не заперечується, що відповідачем фактично щорічно перераховувались визначені у зазначених деклараціях суми зобов`язань зі сплати податку з доходів фізичних осіб до бюджету.

Проте, дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, зокрема, витяги з інтегрованої картки платника податків, колегією суддів встановлено, що сплачені відповідачем кошти не зараховувались за визначеним ним напрямом сплати.

В даному випадку, вказані обставини пояснюються тим, що у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Між тим, колегія суддів зазначає, що починаючи з лютого 2017 року за позивачем обліковується недоїмка зі сплати своїх податкових зобов`язань, зокрема, з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

При цьому, самим відповідачем на заперечується, що відповідні зобов`язання за минулі періоди нараховано йому податковим органом за наслідком проведення його документальної перевірки, висновки якої оформлено актом від 06 червня 2016 року № 169/13/.

Крім того, відповідачем не заперечується, що донараховані йому податкові зобов`язання та штрафні санкції за наслідком проведення відповідної перевірки ним не оскаржено та самостійно не сплачено у повному обсязі.

В даному випадку, відповідач лише зазначає, з посиланнями на відповідні роз`яснення податкового органу, що така заборгованість вже вважається безнадійною та має бути видалена з його інтегрованої картки.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що податковий борг, дійсно може визнатись безнадійним, а як наслідок підлягатиме списанню (разом з пенею та штрафними санкціями), у випадку коли минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 ПК України.

Проте, колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин, нараховані податковим органом у лютому 2017 року зобов`язання відповідачу за наслідком його документальної перевірки, у період подання відповідачем вищевказаних декларацій та сплати відповідних зобов`язань за 2017, 2018 та 2019 роки, не були та не могли вважатись безнадійною заборгованістю з урахуванням відповідних строків давності.

Тому, при наявності у відповідача непогашених податкових зобов`язань, контролюючим органом, враховуючи черговість виникнення таких зобов`язань, правомірно зараховувались отримані від відповідача платежі по податковим деклараціям в рахунок сплати минулих зобов`язань.

В свою чергу, навіть у разі списання на даному етапі правовідносин податкового боргу відповідача як безнадійного, списується лише решта такого боргу, без врахування вже сплачених на його погашення коштів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про те, що визначена податковим органом у якості податкового боргу сума зобов`язань вже сплачена ним та не може бути повторно стягнута у судовому порядку, так як сплачені апелянтом кошти у межах спірних правовідносин зараховано за іншим напрямком.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2021 року.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.