Справа № 600/2074/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/2074/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, він просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №СЕ235590 від 08 квітня 2021 року.

В обґрунтування протиправності оскаржуваної постанови позивач посилався на те, що така прийняття з порушенням норм законодавства, якими встановлено порядок проведення габаритно-вагового контролю, за відсутності достовірних доказів на підтвердження перевищення транспортним засобом позивача нормативно вагових параметрів, а також усупереч нормам, яким встановлено порядок розгляд справи про притягнення його до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд такої справи, а оскаржувану постанову отримав з порушенням встановлених законом строків.

Позивач звертав увагу на те, що розрахунок №038407 від 16 лютого 2021 року, довідка №0064512 від 16 лютого 2021 року, Акт №038407 від 16 лютого 2021 року містять завідомо неправдиві відомості, оскільки 16 лютого 2021 року позивач взагалі не здійснював перевезень вантажу. Крім цього, в указаних документах не зазначено жодних відомостей про спосіб зважування (на місці чи в русі), характеристики вагового обладнання, за допомогою якого здійснювалося зважування транспортного засобу, зокрема, неможливо встановити, якими саме вагами проводилося зважування транспортного засобу позивача, його технічні характеристики, відсоток похибки ваг, чи проходили вони періодичну повірку (метрологічну атестацію), чи може таке обладнання використовуватися для зважування транспортного засобу позивача. Вказано, що розрахунок не містить обов`язкових вихідних даних для нарахування плати за проїзд, зокрема, не зазначено відстані перевезення в кілометрах. Також відповідачем не надано жодних документів з реквізитами щодо пункту проведення вагового контролю (наприклад, чек, квитанція) в якості доказів визначення фактичної маси транспортного засобу. Водночас указано, що документ, в якому зазначені фактична вага транспортного засобу та нормативно допустима норма маси і зафіксовано перевищення ваги на другу вісь, складений раніше (11 лютого 2021 року) за розрахунок №038407, довідку №0064512, Акт №038407, які складені 16 лютого 2021 року. Вказане, на думку позивача, свідчить про відсутність належного документа, автоматично сформованого відповідним ваговим обладнанням за результатами зважування, а тому довідка та акт не можуть вважатися допустимими та достовірними доказами реальності проведеного габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача, складання яких є похідним від результатів зважування.

Крім цього, в позові зазначено, що довідка №0064512 від 16 лютого 2021 року не містить жодних відомостей про час та місце здійснення габаритно-вагового контролю, габаритно-вагові параметри транспортного засобу і не підписана уповноваженими посадовими особами відповідача без наявності відомостей про них в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Водночас, усупереч законодавству, довідку №0064512 від 16 лютого 2021 року підписано лише однією особою, посаду, прізвище та ім`я зі змісту довідки встановити неможливо.

Також позивач звертав увагу на відсутність в Акті №038407 від 16 лютого 2021 року відомостей про габаритні та вагові параметри транспортного засобу позивача, зокрема, у графах акта про повну масу транспортного засобу, відстані між осями та осьові навантаження відсутні будь-які літерні та/або числові позначення.

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строк для подання заяв по суті справи; витребувано докази у відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про законність оскаржуваної постанови, оскільки матеріалами перевірки підтверджується факт перевищення транспортним засобом позивача нормативних вагових параметрів, що є порушенням законодавства про автомобільний транспорт. Водночас доводи, якими позивач обґрунтовує позов, на думку відповідача, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Зокрема, відсутність розробленої методики зважування вантажу не є підставою для не внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових або габаритних параметрів транспортного засобу. Крім цього, форма та зміст документів, які видаються під час здійснення габаритно-вагового контролю, не передбачають внесення відомостей про вимірювальне або звужувальне обладнання, яке використовується посадовими особами Укртрансбезпеки при проведенні такого контролю. Останні, у свою чергу, не уповноважені змінювати форму та зміст документів, які складаються під час здійснення габаритно-вагового контролю. Стосовно тверджень позивача про відсутність у посадових осіб Укртрансбезпеки повноважень на видачу та підписання документів за результатами габаритно-вагового контролю відповідач зауважив, що законодавством не передбачено вимоги про те, що зупинка транспортного засобу та розгляд справ про застосування адміністративно-господарських штрафів може здійснюватися виключно особами, що можуть вчиняти дії від імені конкретної юридичної особи, і відомості щодо яких внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Наголошено також на тому, що позивача завчасно було повідомлено про розгляд справи про порушення законодавства, на виконання чого було вжито всіх необхідних заходів. З урахуванням наведеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Ухвалою суду від 23 липня 2021 року зобов`язано Придністровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті надати всі оригінали документів, які містяться у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності згідно з постановою №СЕ235590 від 08 квітня 2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року повторно витребувано у Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті всі оригінали документів, які містяться у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності згідно з постановою №СЕ235590 від 08 квітня 2021 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року призначено дану справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Однак 08 листопада 2021 року від представника позивача та 09 листопада 2021 року від представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

За таких обставин та зважаючи на положення частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі її обставини, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивач є власником транспортного засобу -автомобіля марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом державний номерний знак НОМЕР_2 .

16 лютого 2021 року посадовою особою Придністровського міжрегіонального управлінням Укртрансбезпеки складено Довідку №0064512 про результати здійснення габаритно-вагового контрою належного позивачу автомобіля марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом державний номерний знак НОМЕР_2 .

16 лютого 2021 року посадовою особою Придністровського міжрегіонального управлінням Укртрансбезпеки складено Акт №038407 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, в якому, зокрема, в пункті 7 «Маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування, кілометрів», зазначено: «м. Овруч МПП «Порубне», 540 км».

16 лютого 2021 року посадовою особою Придністровського міжрегіонального управлінням Укртрансбезпеки складено Акт СЕ№269507 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому вказано про допущення позивачем правопорушення, передбаченого абзацом 15 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт (перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу).

Крім цього, 16 лютого 2021 року сформовано розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів відповідно до Акту №038407 від 16 лютого 2021 року.

Згідно вказаного розрахунку при перевезенні вантажу названим вище транспортним засобом було допущено перевищення навантаження на вісь (одиночну) на 14,91% від нормативу, у зв`язку з чим проведено нарахування плати за проїзд у розмірі 437,40 євро.

08 квітня 2021 року Придністровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №СЕ235590, відповідно до якої за порушення вимог Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 15 частини першої статті 60 вказаного закону, постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн.

Не погоджуючись із указано постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року №2344-III (далі Закон №2344-III).

Згідно статті 3 Закону №2344-III цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону №2344-III автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Статтею 33 Закону №2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону №2344-III до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.

Відповідно до приписів статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Статтею 60 Закону №2344-III передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, згідно абзацу 15 частини першої статті 60 Закону №2344-III (який було застосовано відповідачем при прийнятті оскаржуваних постанов) за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 60 Закону №2344-III розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

Адміністративно-господарські штрафи стягуються відповідно до закону центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), і зараховуються до Державного бюджету України, крім адміністративно-господарських штрафів, передбачених абзацами чотирнадцятим - шістнадцятим частини першої статті 60 цього Закону, та плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, які зараховуються до державного дорожнього фонду.

Згідно частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року №2862-IV передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаних статей Законів України «Про дорожній рух» та «Про автомобільні дороги» Кабінет Міністрів України прийняв постанову 27 червня 2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», якою затвердив Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок №879).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., N 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Так, згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до підпунктів 4, 5, 5-1 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. N 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., N 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов; документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Згідно пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до пункту 6 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Пунктами 7-14 Порядку №879 передбачені вимоги до контрольно-вимірювального обладнання та пунктів габаритно-вагового контролю, а пунктами 15 25 Порядку №879 - вимоги до габаритно-вагового контролю.

Так, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль. Габаритно-ваговий контроль транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години (з моменту заїзду транспортного засобу на ваги до кінцевого оформлення матеріалів у разі виявлення порушення). За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється. За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. Водії під час перебування в зоні стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю повинні виконувати законні вимоги посадових осіб та/або працівників Укртрансбезпеки, її територіальних органів та поліцейських. У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту. Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту. У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункти 15 - 22 Порядку №879).

Отже, за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільні перевізники-суб`єкти господарювання несуть фінансову відповідальність.

З матеріалів справи вбачається, що на думку відповідача позивачем було вчинено перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. Як зазначено у відзиві, навантаження на вісь транспортного засобу позивача перевищило нормативно встановлені допустимі вагові параметри на 14,91%.

При цьому у відзиві зазначено, що указаний висновок підтверджується: розрахунком №038407 від 16 лютого 2021 року, актом від 16 лютого 2021 року №038407 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контрою від 16 лютого 2021 року №0064512.

Особливістю адміністративного судочинства, порівняно з іншими видами судочинства, є обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте в ході судового розгляду справи відповідач-суб`єкт владних повноважень не надав суду належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували факт проведення 16 лютого 2021 року габаритно-вагового контролю належного позивачу автомобіля марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідачем не надано документа (таким міг бути талон, чек, квитанція із результатами зважування), автоматично сформованого відповідним ваговим обладнанням за результатом зважування саме 16 лютого 2021 року належного позивачу автомобіля марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом державний номерний знак НОМЕР_2 .

При цьому суд звертає увагу і на те, що у наданій відповідачем довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 16 лютого 2021 року №0064512 не вказано про наявність такого документа.

У довідці №0064512 не вказано і найменування, місце розташування пункту габаритно-вагового контролю належного позивачу автомобіля марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом державний номерний знак НОМЕР_2 ; не вказано результатів вагового контролю (пункт 6); не вказано результатів габаритного контролю транспортного засобу (пункт 7).

Крім цього, довідка №0064512 не підписана оператором вагового комплексу та не містить відповідної печатки, що, як убачається з форми довідки, є її обов`язковими реквізитами.

У ході судового розгляду справи відповідачем не надано доказів проведення 16 лютого 2021 року габаритно-вагового контролю належного позивачу автомобіля марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричіпом державний номерний знак НОМЕР_2 саме Укртрансбезпекою, її територіальними органами чи уповноваженими підрозділами Національної поліції, як це передбачено наведеними вище нормами Порядку №879.

У відзиві зазначено про проведення габаритно-вагового контролю належного позивачу транспортного засобу марки MAN, державний номерний знак НОМЕР_1 посадовими особами Буковинської митниці Держмитслужби.

Між тим, указане суперечить приписам пункту 3 Порядку №879, яким передбачено можливість проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування - Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції, а не посадовими особами митних органів.

Поряд з цим, суд звертає увагу і на те, що в Акті про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів №038407 від 16 лютого 2021 року відсутні відомості про габаритні та вагові параметри транспортного засобу позивача (у графах акту про повну масу транспортного засобу, відстані між осями та осьові навантаження (пункти 7-9) відсутні будь-які літерні та/або числові позначення).

До того ж, вказаний акт не підписаний водієм транспортного засобу.

Водночас з Акту СЕ№269507 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 16 лютого 2021 року вбачається відсутність у ньому пояснень водія про причини порушень, відсутність підпису як водія транспортного засобу, та і підпису посадової особи, яка провела перевірку.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач не довів встановлення ним порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 10% до 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

За таких обставин притягнення позивача до фінансової відповідальності оскаржуваною постановою є незаконним, а тому така підлягає скасуванню.

Щодо наявного у справі чеку (квитанції) №6364, складеного о 21 год. 50 хв. 11 лютого 2021 року, то такий, як вбачається з довідки №0064512 від 16 лютого 2021 року, Актів №038407 від 16 лютого 2021 року та СЕ№269507 від 16 лютого 2021 року, не був покладений в основу їх прийняття.

При цьому суд звертає увагу на те, що вказаний чек датований 11 лютого 2021 року, тобто за 5 днів до складення вказаних вище документів, які враховувались при прийнятті оскаржуваної постанови.

Указане свідчить про порушення наведених вище вимог Порядку №879, яким зокрема, передбачено видачу водієві транспортного засобу за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті довідки про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення, чого в даних спірних відносинах здійснено не було.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови вимог пунктів 25-27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі Порядок №1567), варто зазначити наступне.

Так, згідно пунктів 1 3 Порядку №1567 цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно пунктів 25 - 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

У позовній заяві позивач вказував, що його не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи про порушення, така була розглянута у його відсутність, що позбавило права позивача бути присутнім під час розгляду справи, подати відповідні докази, висловити заперечення.

На противагу указаному, відповідач у відзиві зазначав, що позивача завчасно було повідомлено про розгляд справи про порушення законодавства, на виконання чого було вжито всіх необхідних заходів.

На підтвердження своїх доводів відповідачем надано копії повідомлення на розгляд справи від 17 лютого 2021 року №12672/40/24-21, адресованих ОСОБА_1 , та список згрупованих поштових відправлень №1121 від 26 березня 2021 року.

Проте, указані документи, на переконання суду, є недостовірними доказами повідомлення позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, за наслідком розгляду якої прийнята оскаржувана поставна, оскільки відповідачем не було надано належних доказів отримання позивачем вказаного повідомлення на розгляд справи.

Так, відповідачем не надано доказів повідомлення позивача про час і місце розгляду справи під розписку, як і не надано рекомендованого листа із повідомленням про вручення позивачу повідомлення про розгляд відносно нього справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, як це передбачено приписами пункту 26 Порядку №1567.

При цьому суд звертає увагу на те, що у копіях повідомлень на розгляд справи від 17 лютого 2021 року №12672/40/24-21, адресованих ОСОБА_1 , вказано про запрошення його на розгляд справи 07 квітня 2021 року, натомість оскаржувана постанова прийнята 08 квітня 2021 року, тобто в інший день.

До того ж, у вказаних повідомленнях не зазначено про те, яка саме (відносно якого порушення) справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт буде розглядатись у приміщенні Управління Укртранзбезпеки у Чернівецькій області 07 квітня 2021 року.

Зазначені обставини в сукупності із наведеними вище висновками суду щодо недоведеності відповідачем вчинення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт, свідчать про те, що суб`єкт владних повноважень фактично позбавив позивача надати свої пояснення, висловити свою позицію щодо вчиненого, на думку відповідача, порушення, спростувати позицію посадових осіб Укртрансбезпеки, що і призвело до безпідставного притягнення позивача до фінансової відповідальності.

Отже, в даному випадку суд вважає про порушення відповідачем встановленої Порядком №1567 процедури розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що дає додаткові підстави для визнання оскаржуваної постанови протиправною.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи оскаржуваний позивачем індивідуальний правовий акт на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що такий:

- прийнято не на підставі та не у спосіб, встановлений законодавством, що регулює спірні правовідносини;

- є необґрунтованим, тобто таким, що прийнятий без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття;

- прийнятим без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, заявлені у позові вимоги підлягають задоволенню.

Щодо інших доводів, наведених в обґрунтування позову, то такі, з огляду на викладене, уже не мають значення для правильного вирішення цього спору, а тому оцінці не підлягають.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно наявної у справі квитанції від 07 травня 2021 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат у виді судового збору в розмірі 908,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №СЕ235590 від 08 квітня 2021 року, прийняту Придністровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 12 листопада 2021 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), відповідач - Придністровське міжрегіональне управління Укртраснбезпеки Державної служби України з безпеки на транспорті (58023, м. Чернівці, вул. Руська, 248 «У», ).

Суддя О.П. Лелюк