Справа № 640/14714/20
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Київ № 640/14714/20

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі судді Донця В.А. розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді без врахування періоду проходження строкової військової служби з 27.10.1984 по 23.12.1986;

- зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби з 27.10.1984 по 23.12.1986 - 2 роки 2 місяці 4 дні та починаючи з 01.10.2016 нарахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків від заробітної плати (грошового утримання) діючого судді Верховного Суду України, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання з подальшим перерахуванням, у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді у відставці та фактично виплаченою.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2020 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив про те, що він з 01.10.2016 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дарницькому районі міста Києва та отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці. Стаж його роботи на посаді судді, який дає право судді на відставку та одержання щомісячного грошового утримання складає 25 років 9 місяців 15 днів (23 роки 7 місяців 11 днів - на посаді судді та 2 роки 2 місяці 4 дні - служба в армії), у зв`язку з чим, його щомісячне довічне грошове утримання повинно бути у розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді. У квітні 2020 року він звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про зарахування до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 27.10.1984 по 23.12.1986, за результатами розгляду якої, відповідач протиправно відмовив йому у зарахуванні до стажу роботи періоду проходження строкової військової служб, що дає право на обчислення його пенсії у розмірі 90%.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що суддівський стаж для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці пенсійним органом розраховано відповідно до норм законодавства, тому неправомірність у його діях щодо зарахування до суддівського стажу військової служби - відсутня, оскільки положеннями статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI) не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, періоду проходження військової служби. Відповідач також зазначив, що позовні вимоги щодо здійснення зарахування спірного періоду до суддівського стажу здійснюючи в подальшому перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці спрямовані на майбутнє, а тому не підлягають задоволенню. Також відповідач вказав, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Дослідивши письмові докази, судом встановлено.

На підставі постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Верховного Суду України та наказом Голови Верховного Суду України від 30.09.2016 №937-к відраховано зі штату суду, у зв`язку з виходом у відставку згідно пункту 9 частини п`ятої статті 126 Конституції України.

У розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зазначено що загальний трудовий стаж (повний) складає 29 років 09 місяців 18 днів. Для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахований стаж судді 23 роки 07 місяців 13 днів (період з 19.02.1993 по 07.08.1996, який складає 3 роки 05 місяців 19 днів; період з 08.08.1996 по 29.06.1999, який складає 2 роки 10 місяців 22 дні; з 30.06.1999 по 30.06.2000, який складає 1 рік, 1 місяць; з 01.07.2000 по 14.03.2002, який складає 1 рік 08 місяців 14 днів; з 15.03.2002 по 31.12.2003, який складає 01 рік 09 місяців 17 днів; з 01.01.2016 по 30.09.2016, який складає 12 років 09 місяців).

Відповідно до даних трудової книжки позивача у період з 27.10.1984 по 23.12.1986 позивач проходив строкову військову службу, про що також свідчить наявна в матеріалах справи копія воєнного білету від 27.10.1984 №8500675.

27.04.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 27.10.1984 по 23.12.1986.

За результатами розгляду заяви позивача відповідач листом від 05.05.2020 №8887-9787/П-02/8-2600/20 повідомив позивача про те, що він перебуває на обліку в Головному управлінні (Дарницький район) та отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIIІ (далі- Закон №1402- VIIІ). З посиланням на положення статті 137 Закону №1402-VIIІ та пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону зазначив, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону №2453-VI. За кожен повторний рік роботи на посаді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. Пенсію ОСОБА_1 обчислено у розмірі 86% суддівської винагороди.

Позивач не погодившись із відмовою відповідача у зарахуванні до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 27.10.1984 по 23.12.1986, звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір, Суд виходить з такого.

Згідно з приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, №686/24597/16-а, №686/1938/17, №766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.

Суд зауважує, що Конституція України у частині другій статті 19 закріплює правило, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до відповідальності.

Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 позивача звільнено з посади судді Верховного Суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 141 Закону №2453-VI (у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №№192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд"; далі - Закон №2453-VI) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон "Про статус суддів").

Відповідно до частини першої статті 43 Закону "Про статус суддів" кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На час набрання чинності Законом №2453-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів".

Згідно з пунктом 3-1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України №865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи викладене вище, Суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та періоду проходження строкової військової служби, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Судом встановлено, що стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на час звільнення позивача 22.09.2016 склав 25 років 9 місяців 1 день, що підтверджено відповідним розрахунком Верховного Суду України. До вказаного стажу, зараховано період проходження строкової військової служби (27.10.1984); період роботи народним суддею Дарницького районного народного суду міста Києва (19.02.1993-07.08.1996); період роботи суддею Київського міського суду (08.08.1996-29.06.1999); період роботи заступника начальника управління, начальника відділу державної виконавчої служби Київського міського управління юстиції (30.06.1999-14.03.2002); період роботи суддею Верховного Суду України (15.03.2002-22.09.2016).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується календарний період проходження строкової військової служби, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 процентів від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17.

У частині позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання з подальшим перерахуванням, у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді у відставці, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У свою чергу, захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється виключно у разі їх порушення.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, а позивачу при зверненні до суду із позовом до суб`єкта владних повноважень в порядку адміністративного судочинства слід довести попереднє виникнення між сторонами у справі публічно-правових відносин та порушення своїх прав.

Водночас, в даному випадку судом не встановлено той факт, що на даний час відповідачем обмежено максимальний розмір пенсії позивача, однак вважаючи, що такі обмеження будуть застосовані в майбутньому, позивач наголошує на необхідності задоволення позовних вимог в цій частині також.

Суд зазначає, що передчасне задоволення таких вимог суперечить основним засадам адміністративного судочинства, оскільки судове рішення не може ставитись в залежність від настання або ненастання обставин, що можуть виникнути в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає що позовні вимоги у частині виплати без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання з подальшим перерахуванням, у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді у відставці є передчасними, з огляду на що, такі не підлягають задоволенню.

В частині дотримання позивачем строку звернення до суду, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

27.04.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про зарахування періоду проходження військової служби до суддівського стажу. Відповідач листом від 05.05.2020 відмовив позивачу у задоволенні його заяви.

Оскільки строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 у межах спірних правовідносин подано з дотриманням строку звернення, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн (квитанція від 27.06.2020 №58661).

Оскільки позов задоволено частково, на користь позивача підлягають присудженню судові витрати зі сплати судового збору 700,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо встановлення та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді без урахування періоду проходження строкової військової служби з 27.10.1984 по 23.12.1986.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби з 27.10.1984 по 23.12.1986 (2 роки 2 місяці 4 дні) та починаючи з 01.10.2016 перерахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків від заробітної плати (грошового утримання) діючого судді Верховного Суду України, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 700 грн (сімсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Позивач - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.А. Донець