Справа № 460/2372/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 460/2372/21 пров. № А/857/16564/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача Артерчук Л.В.,

за участю представника відповідача Цинайко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року, прийняте суддею Зозуля Д.П. у м.Рівному о 17 годині 03 хвилині, повний текст складений 10.06.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Київської обласної прокуратури (надалі відповідач) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 року по 25.10.2019 року, з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі 831114,40 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 року по 25.10.2019 року, з врахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу в сумі 600167 грн. 77 коп. з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підвищення саме посадового окладу (тарифної ставки) передбачає, відповідно, і коригування заробітної плати.

Суд зазначив, що в даному випадку слід з`ясувати чи передбачає зміна структури заробітної плати з одночасним збільшенням посадових окладів, інші зміни та вимоги до розрахунку середнього заробітку та, відповідно, і визначення розрахункового періоду з огляду на положення пункту 10 Порядку № 100. (маються покликання на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 28.11.2018 року у справі №817/1169/16, від 26.06.2019 року у справі №813/5855/15 та від 04.03.2020 року у справі № 0440/6017/18).

Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням коригування виплат на коефіцієнт підвищення становить 1528075,05 грн. Різниця між зазначеною сумою та сумою, що вже стягнуто з відповідача згідно рішення судів у справі № 826/17801/14 без застосування коефіцієнта підвищення становить 600167,77 грн. Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Суд відхилив твердження відповідача щодо виключення пункту 10 Порядку № 100, позаяк пункт 10 Порядку № 100 виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100» від 09.12.2020 року, що набрала чинності 12.12.2020 року, а досліджувані правовідносини мали місце в період дії вказаної номи.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Київська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом правомірно взято до уваги інформацію прокуратури Київської області про розмір та порядок нарахування середньоденної заробітної плати позивача, яка розрахована виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню. Такий розрахунок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.08.2020 року у справі №501/2316/15-ц.

Разом з тим, судом не взято до уваги позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.04.2020 року у справі №810/3246/16, де зазначено про неможливість здійснення роботодавцем розрахунку середньої заробітної плати звільненого працівника на майбутнє із урахуванням підвищених окладів.

У зв`язку з тим, що розрахунок середньої заробітної плати позивача обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи (серпень вересень 2014 року), а тому і здійснення судом розрахунку його заробітної плати із майбутнім підвищенням коефіцієнту посадових окладів є неправомірним.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу звертає увагу на те, що з досліджених судом довідки від 09.10.2019 року №18ф-161, виданої прокуратурою Київської області та довідки від 04.03.2021 року №21ф-76, виданої Київською обласною прокуратурою, встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 обчислена без врахування інформації щодо підвищення посадового окладу по посаді заступника прокурора Київської області.

Правовідносини спору у справі №810/3246/16 неможливо віднести до подібних правовідносин у справі, що розглядається, оскільки предмет спору, підстави позову та фактичні обставини справи є різними.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом з`ясовано, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2019 року у справі № 826/17801/14, яке набрало законної сили відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021 року, встановлено, що загальна кількість робочих днів з дати, наступної за днем звільнення позивача по день прийняття рішення у справі складає 1252 дні вимушеного прогулу. У свою чергу, відповідно до довідки від 09.10.2019 року № 18ф-161, виданої прокуратурою Київської області та складеної за правилами постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року, середньоденна заробітна плата, яка обчислена виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передували звільненню 23.10.2014 року, складала 741,14 грн. (без відрахування податків і зборів). Відповідно, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 1252 дні*741,14 грн.=927907,28 грн. (без відрахування податків і зборів).

Також, судом встановлено, що довідка від 09.10.2019 року № 18ф-161, видана прокуратурою Київської області і довідка від 04.03.2021 року № 21ф-76, видана Київською обласною прокуратурою та складені за правилами Порядку № 100, про середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 , яка обчислена виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передували звільненню 23.10.2014 року та складає 741,14 грн. (без відрахування податків і зборів), не містять інформації щодо підвищення посадового окладу по посаді заступник прокурора області.

Згідно листа Київської обласної прокуратури № 21ф-185 від 28.05.2021 року станом на день звільнення 23.10.2014 року посадовий оклад заступника прокурора Київської області складав 2940 грн. Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року № 1013 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року № 505) посадовий оклад заступника прокурора Київської області підвищився з 01.12.2015 року з 2940 грн. на 3675 грн. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» посадовий оклад заступника прокурора Київської області підвищився з 06.09.2017 року з 3675 грн. на 8500 грн.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13 березня 2018 року справа №2а-11888/10/1370 та від 05 листопада 2019 року у справі №2а-2243/11/1370.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати працівника, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі - Порядок №100).

Згідно з п. 1 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати, передбаченої цим Порядком застосовується, у тому числі, у випадку вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 2 Порядку 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому, згідно з п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

П. 10 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2015 року) установлено, що у 2015 році максимальний місячний розмір заробітної плати (грошового забезпечення) народних депутатів України, членів Кабінету Міністрів України, прокурорів, працівників державних органів (крім Національного антикорупційного бюро та Національного агентства з питань запобігання корупції) та інших бюджетних установ, працівників Національного банку України, суддівської винагороди обмежується 7 розмірами мінімальної заробітної плати, а при скороченні чисельності працівників - 10 розмірами мінімальної заробітної плати (виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки не враховується у зазначеному максимальному розмірі).

Положеннями Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (28.03.2015 набрав чинність) визнано таким, що втратив чинність, пункт 10 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Тобто, обмеження максимального місячного розміру заробітної плати, встановлені п. 10 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», діяли лише три місяці.

Відповідно до п. 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу необхідно обчислювати із врахуванням підвищених тарифних ставок і посадових окладів шляхом коригування на коефіцієнт їх підвищення.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 816/1252/15.

З приводу покликання апелянта на те, що відповідно до пунктів 2 та 5 Порядку № 100 судом у справі № 826/17801/14 було правомірно здійснено розрахунок втраченого заробітку з урахуванням виплат за два місяці, що передували звільненню позивача, колегія суддів зазначає, що довідка від 09.10.2019 року №18ф-161, видана прокуратурою Київської області, на підставі якої судом здійснювався обрахунок, не містить інформації щодо підвищення посадового окладу по посаді заступника прокурора області, відтак, на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, який обчислений з виплат, які не коригувалися на коефіцієнт їх підвищення.

Суд при вирішенні справи №826/17801/14 не міг самостійно розрахувати спірну суму нарахувань, які підлягають стягненню, оскільки у самій довідці про середній заробіток при розрахунку суми при звільненні не враховано всіх виплат, які підлягають врахуванню.

Це нові обставини, про існування яких позивач дізнався вже після виконання судового рішення у справі №826/17801/14, відтак, такі підлягають дослідженню шляхом закладення нового позову, що й зроблено позивачем.

Безпідставними є твердження апелянта на неможливість розрахунку середньої заробітної плати звільненого працівника із урахуванням підвищених посадових окладів з посиланням на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 810/3246/16, оскільки правовідносини в цій справі не є тотожними з правовідносинами у справі що розглядається.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 року по справі №826/7001/17.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт не наводить жодних обґрунтувань щодо незгоди із визначенням судом першої інстанції суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 року по 25.10.2019 року, яка підлягає стягненню на користь позивача, відтак апеляційний суд не надає оцінку такій вимозі.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Київської обласної прокуратури залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі 460/2372/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 12.11.2021 року.