Справа № 640/22913/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м. Київ № 640/22913/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000453/22 від 16.08.2019 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500650/2019/01104.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані рішення є протиправними, адже прийняті на підставі необґрунтованого висновку митного органу про недостатність та недостовірність наданих позивачем документів для підтвердження заявленої декларантом митної вартості. Так, позивач зазначила, що додані до митної декларації документи, в повній мірі підтверджують заявлену вартість товару транспортного засобу та не викликають сумніву в правильності її визначення згідно основного методу визначенням митної вартості - за ціною договору, а наведені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості доводи, повністю спростовуються доводами позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

19.01.2020 до суду від Одеської митниці Державної фіскальної служби надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки документи, подані позивачем до митного оформлення для підтвердження заявленої митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а відтак, митна вартість товару була визначена із застосуванням резервного методу.

Суд зазначає, що, беручи до уваги зміст постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858, розпорядження від 04.12.2019 № 1217-р, наразі, правонаступником Одеської митниці ДФС є Одеська митниця Держмитслужби (), у зв`язку з чим, вважає за необхідне замінити первісного відповідача на його правонаступника.

Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе допустити заміну первісного відповідача - його правонаступником.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, ОСОБА_1 придбала легковий автомобіль пасажирський, що був у використанні, який має пошкодження, марки FORD FUSION, номер кузова (VIN) - НОМЕР_1 рік випуску 2014 рік, на підставі рахунку-фактури та інвойсу № 3 від 23.05.2019 року вартістю разом із доставкою 1350 доларів США, з них, вартість автомобіля складає 950 доларів США, а вартість перевезення складає - 400 доларів США.

З метою митного оформлення ввезеного автомобіля, позивач через свого представника ПП «МК ЛОПСТИК» 26.07.2019 подано до Одеської митниці ДФС митну декларацію UA500650/2019/036111 в якій митна вартість товару визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), тобто, за основним методом визначення митної вартості товарів та становить 1350 доларів США.

На підтвердження заявленої митної вартості, позивачем надано Одеській митниці ДФС документи, які підтверджують митну вартість товару: Рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice); Коносамент (Bill of landing); Домашній коносамент (House bill of landing); Навантажувальний документ (Bordereau); Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями; Паспорт громадянина України, з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; Скріншоти автомобіля; Акт фізичного огляду автомобіля; Заява на видачу посвідчення; Картка платника податків.

Однак, Одеською митницею ДФС 16 серпня 2019 року було прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000453/2, яким, митну вартість визначено за другорядним - резервним методом - цінова інформація, яка наведена в МД № 500650/2019/036111 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску, пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500650/2019/01104, та запропоновано надати МД з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 18.03.2019 № UA500000/2019/000453/2.

У зв`язку із наведеним, позивачем було подано митну декларацію з коригуванням митної вартості товару та відстрочкою платежів до 17.11.2019.

Як зазначено в рішенні про коригування митної вартості товарів, підставою винесення такого рішення стало, те що позивачем надані документи які мають розбіжності або ознаки підробки та не підтверджують всі числові значення заявленої митної вартості транспортного засобу.

Не погоджуючись з вказаними вище рішеннями, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України, встановлено порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з частинами 1-3 статті 38 Митного кодексу України, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 пункту 1 частини 6 статті 321 Митного кодексу України, товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються статтями 334, 335, 336 Митного кодексу України.

Згідно пункту 23 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно зі статтями 246, 248 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Так, стаття 49 Митного кодексу України, встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, стаття 51 Митного кодексу України, регулює питання визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно частини 1 митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 2 статті 51 Митного кодексу України, встановлено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Стаття 57 глави 9 Митного кодексу України, встановлює основний та другорядні методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, частиною другою якої визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Пунктом 2 частини 1 статті 58 Митного кодексу України, встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга).

Відповідно до частини 1 статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Статтею 53 Митного кодексу України, закріплено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1).

Так, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга).

Згідно з нормами статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга).

Відповідно до положень частини 1 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Суд звертає увагу на те, що митні органи, дійсно, мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Як вбачається з матеріалів справи позивач надав відповідачу для підтвердження заявленої митної вартості товару при здійсненні його митного оформлення наступні документи: Рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice); Коносамент (Bill of landing); Домашній коносамент (House bill of landing); Навантажувальний документ (Bordereau); Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; Висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями; Паспорт громадянина України, з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; ОСОБА_2 автомобіля; Акт фізичного огляду автомобіля; Заява на видачу посвідчення; Картка платника податків.

Відтак, судом встановлено, що подані позивачем до митного оформлення товару вищевказані документи, за назвою і змістом відповідали вимогам пунктам 2-3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.

Так, з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слідує, що митний орган вказав наступні причини за якими він вважає, що подані до Одеської митниці ДФС позивачем документи мають розбіжності або ознаки підробки.

У поданому висновку про визначення ідентифікаційних даних експертом зазначаються пошкодження КТЗ. В цей же час, відсутня інформація про здійснення огляду КТЗ експертом, який є обов`язковим для здійснення експертизи відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Мінюсту, Фонду Держмайна від 24.11.2013 № 142/5/2092. Проте, у акті фізичного огляду відсутні інформація про присутність експерта.

Водночас, спростовуючи вказані доводи митного органу, слід врахувати, що у самому висновку № СС190725-013 про якісні характеристики нерозмитненого бувшого у використанні пошкодженого автомобіля, що ввозиться на митну територію України, зазначається у розділі «Огляд та ідентифікація дорожнього транспортного засобу», що зовнішній візуальний огляд пошкодженого КТЗ, проводився експертом 25.07.2019 на природньому освітлені в світлий час доби, тож, наведене вказує на те, що огляд автомобіля проводився експертом, а зазначена відповідачем інформація є необґрунтованою та не відповідає дійсності.

Також, відповідачем вказано на те, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов`язана з їх транспортуванням до порту ввезення на митну територію України. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо), відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Слід зазначити, що у поданому до митниці інвойсі № 3704 від 23.05.2019 зазначена вартість перевезення, яка складає 400 доларів США, при цьому, що сам відповідач не зазначив, яких даних не вистачає, саме вартості транспортування до порту, чи витрат на навантаження оцінюваних товарів. З інвойсу вбачається, що позивачем було надано складову митної вартості як перевезення, яка складає 400 доларів США.

Крім того, відповідач наголосив на тому, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються, зокрема, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на страхування цих товарів. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення/не здійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого не можливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.

Слід звернути увагу на те, що за пунктом 8 частини 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Тож, страхові документи надаються тільки в тому випадку, якщо страхування товару, який підлягає митній оцінці здійснювалося, при цьому, позивач наголошує на тому, що нею не здійснювалося страхування товару, і тому, документи які містять вартість страхування і страхові документи позивачем не надавалися митному органу.

В оскаржуваному рішенні митний орган вказав на те, що не подано декларантом транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Також, відсутня інформація щодо перевезення внутрішньою територією країни відправлення.

Суд бере до уваги посилання сторони позивача на те, що в інвойсі, наданим позивачем, зазначається вартість транспортування, яка складає 400 доларів США і включена до митної вартості товару.

Також, не підтверджується і зауваження митного органу на те, що згідно поданого скріншоту особистого кабінету, покупцем транспортного засобу є ОСОБА_3, а в інвойсі покупцем значиться ОСОБА_1 . При цьому, інформація про сплату комісійної/брокерської винагороди відсутня. Також, зазначене вище свідчить про наявні ознаки підробки поданих до митного оформлення документів.

Водночас, посилання відповідача на те, що ОСОБА_3 є покупцем, не підтверджується матеріалами справи, адже покупцем згідно поданого інвойсу і рахунку ІААІ є V&S Brothers. До того ж, у рахунку ІААІ зазначена інформація про сплату комісійної брокерської винагороди. Отже, суд погоджується з доводами позовної заяви про те, що твердження відповідача про те, що інвойс містить ознаки підробки, є необґрунтованим та не підтвердженим.

Щодо посилань відповідача на те, що згідно поданого декларантом інвойсу, вартість товару становить 1350 дол. США з урахуванням витрат на транспортування 400 дол. США, проте згідно поданого рахунку ІААІ, вартість товару склала 1238 дол. США, з чого слідує, що наявні два рахунки на один і той самий товар з різними вартостями та складовими цієї вартості товару.

Суд не бере до уваги такі посилання сторони відповідача, адже, у рахунку ІААІ, вартість товару (автомобіля) зазначена в розмірі 950 дол. США, а така ж сама вартість товару зазначена і в інвойсі, при цьому, що єдина відмінність між інвойсом і рахунком ІААІ полягає в тому, що у інвойсі включено транспортні витрати, а у рахунку ІААІ, включено витрати на супровід покупця, сервіс і на інтернет. Вартості даного автомобіля у обох документах вказана в сумі 950 дол. США.

Слід зазначити, що суду не було надано достатніх та переконливих доказів, які б свідчили про непідтвердженість заявленої позивачем митної вартості автомобіля, а доводи позовної заяви цілком обґрунтовано вказують на безпідставність висновків митного органу, що перелічені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості. Також, під час розгляду даного спору в суді, відповідачем не доведено того, що позивачем заявлені неповні, необ`єктивні та непідтверджені документально відомості про митну вартість товару.

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з положеннями статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Так, відповідачем було визначено проводити визначення митної вартості автомобіля за резервним методом, для застосування всіх попередніх методів у нього відсутні необхідні дані. Відповідачем був проведений аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитсулжби України та встановлено, що рівень митної вартості подібних товарів у максимально наближений час є вищим і становить 3150 дол. США (МД від 29.06.2019 № UA5 00650/2019/029271).

Слід врахувати, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄАІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України.

При цьому, важливим є й те, що технічний стан, обладнання та характеристики автомобілів однієї марки, можуть суттєво відрізнятись та ціна таких не можу бути сталою, позаяк, залежить від багатьох факторів.

Однак, суд констатує, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним), що є також самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення

Крім того, на переконання суду, відповідачем так і не було обґрунтовано, яким чином розбіжності в документах позбавляють його можливості перевірити заявлену позивачем митну вартість товару та не надано інформації чому саме документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми для застосування основного методу визначення митної вартості чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Інші доводи контролюючого органу також не спростовують правомірність визначення декларантом митної вартості товарів.

За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), суд вважає необґрунтованим, а доцільність застосування резервного методу - недоведеною.

Виходячи з наведеного, Одеською митницею ДФС було прийняте необґрунтоване рішення про коригування митної вартості товарів та карта відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500650/2019/01104.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 7000 грн.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження), з урахуванням того, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу, представником надано копії таких документів: договір про надання правової допомоги № 1311192 від 13 листопада 2019 року; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги № 1311192 від 13.11.2019 «Тарифи вартості послуг» від 13.11.2019; додаток № 2 до договору № 1311191 від 13.11.2019 «Акт наданих послуг» від 14.11.2019; Рахунок на оплату № 01 від 13.11. 2019; Меморіальний ордер №@2PL570307; Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; Детальний опис робіт (наданих послуг), які адвокат виконав (надав) до подання позовної заяви до суду.

Отже, суд констатує, що до суду позивачем вчасно в повному обсязі було надано вичерпний перелік документів, який доводить факт дійного понесення витрат на правничу допомогу.

В частині відшкодування позивачу вартості витрат на професійну правничу допомогу за надані послуги, суд враховує те, що дана справа є незначної складності, її розгляд здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження (письмовому), засідання не проводились, крім позовної заяви та доданих до неї матеріалів, інших документів від позивача не надходило.

Суд, враховуючи надані стороною позивача докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката, предмет доказування у цій справі, складність справи та зміст/обсяг наданих стороною позивача матеріалів до суду, приходить до висновку про обґрунтовану необхідність зменшення розміру таких витрат з 7000,00 грн. до 5000,00 грн., з урахуванням та дотриманням балансу співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань - митного органу.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про недоведеність співмірності сплачених послуг витраченому часу та обсягу наданих послуг, а тому, на переконання суду, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід віднести суму витрат у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 15.11.2019 № 5432, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відтак, на користь позивача підлягають стягненню вказані судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, підлягають задоволенню, а оскаржувані рішення - скасуванню.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 242 - 246, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови в прийнятті митної декларації - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA500000/2019/000453/22 від 16.08.2019 і картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500650/2019/01104.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. (пять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Одеська митниця Держмитслужби (, 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а)

Суддя В.І. Келеберда