Справа № 640/24486/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м. Київ № 640/24486/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у м. Києві
провизнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ у м. Києві, відповідач), у якій просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплату пенсії, ОСОБА_1 , у розмірі 95% грошового забезпечення, на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020, без обмеження пенсії граничним розміром, починаючи з 01 січня 2016 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 у розмірі 95% грошового забезпечення, на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020, без обмеження пенсії граничним розміром та в подальшому проводити перерахунок максимального розміру пенсії у разі зміни розміру прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у позивача на підставі рішення суду від 17.12.2020 року, яке набрало законної сили 20.04.2021 року виникло право на перерахунок та виплату раніше призначеної його пенсії на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020.

У той же час, за результатами такого перерахунку розмір його пенсії було обмежено десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Такі дії позивач вважає протиправними, а відновлення своїх порушених, свобод та інтересів поновленими лише шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, включаючи додаткові види грошового забезпечення, зазначені в довідці Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020, без обмеження пенсії граничним розміром.

Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

11 лютого 2021 року представником ГУ ПФУ у м. Києві подано до суду копію матеріалів пенсійної справи позивача.

17 березня 2021 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві надано до суду відзив, в якому відповідач проти адміністративного позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Відзив обґрунтовано тим, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2020 №640/10191/20 Головним управлінням здійснено перерахунок пенсії позивача в порядку, встановленому судовим рішенням.

З 01.07.2021 Позивачу встановлено для щомісячної виплати розмір пенсії - 18540,00 грн.

Поряд з цим, відповідач звертав увагу, що до вищезазначеного перерахунку позивач отримував пенсію, виходячи з розміру 70% грошового забезпечення. Після перерахунку пенсії, виходячи з розміру 70% грошового забезпечення, розмір пенсії збільшився, що свідчить про відсутність звуження прав позивача з боку Головного управління.

А тому, на думку відповідача, відсутні підстави для повторного перерахунку пенсії позивача на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020.

У поданій до суду відповіді на відзив, позивач не погоджувався з твердженнями відповідача та просив позовні вимоги задовольнити повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві з призначенням йому пенсії з 28.02.2014 року за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з 95 % грошового забезпечення.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 13 квітня 2020 року №2600-0312-8/46714 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020 про розмір грошового забезпечення начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області, оскільки від Мінсоцполітики не надходило повідомлень про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2020 року, залишеного без змін ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 року, у адміністративній справі № 640/10191/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020 про розмір грошового забезпечення начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020 про розмір грошового забезпечення начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно розрахунку пенсії по пенсійній справі, на підставі вказаного рішення суду, підсумок пенсії становить 32 727, 50 грн., при цьому до виплати - 17 690, 00 грн.

23 липня 2021 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у м. Києві з заявою, в яковій просив:

- здійснити перерахунок та виплату пенсії, ОСОБА_1 , у розмірі 95% грошового забезпечення, на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020, без обмеження пенсії граничним розміром, починаючи з 01 січня 2016 року;

- здійснити з 01 січня 2016 року ОСОБА_1 перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії у розмірі 95% грошового забезпечення, на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020, без обмеження пенсії граничним розміром та в подальшому проводити перерахунок максимального розміру пенсії у разі зміни розміру прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність.

Листом № 22598-22511/Ф-02/8-2600/21 від 27.08.2021 року ГУ ПФУ у м. Києві повідомило позивача про відсутність правових підстав для перерахунку пенсії у розмірі 95% грошового забезпечення, на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020, без обмеження пенсії граничним розміром, починаючи з 01 січня 2016 року.

Вважаючи такі дії протиправними, ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальний Закон, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 № 107-VI внесено зміни до Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, а саме доповнено ст. 43 новою частиною сьомою, згідно якої максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI, внесено зміни до Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, а саме частину 7 ст. 43, яку викладено в наступній редакції "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність" та доповнено реченням такого змісту "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зі змінами, а саме: частини 7 статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 грн.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року положення частини 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року (вказана вище Справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України Рішення від 20 грудня 2016 у справі № 7-рп/2016, є втрата чинності із 20 грудня 2016 року норм частини 7 статті 43 в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною ч. 7 ст. 43 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, така норма вважається "відсутньою" у тексті Закону.

Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, передбачено, що відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, він набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині 7 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Як вбачається з відмови відповідача, а саме листа № 22598-22511/Ф-02/8-2600/21 від 27.08.2021 року останній відмовляючи у проведенні перерахунку пенсії позивача, послався на те, що на останнього поширюється дія ст. 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Разом з тим, суд зазначає, що ч. 7 ст. 43 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.

Буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі від 09.04.1992 № 2262-XII була відсутньою норма ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Тобто, вказане означає, що починаючи із 2017 року ст. 43 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII не містила норм про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Отже, внесені Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до ч. 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії - "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17 та від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17.

Таким чином, твердження відповідача про існування законних підстав для обмеження пенсії позивача є безпідставними та не узгоджуються із нормативним регулюванням спірних правовідносин.

Поряд з цим, суд звертає увагу й на те, що принцип обов`язковості рішень Конституційного Суду України, та їх властивість "негативної нормотворчості" проявляється у недопустимості запровадження правового регулювання з тими самими недоліками.

Зокрема, Конституційний Суд України в п. 7 Рішення від 08.06.2016 № 4-рп/2016 висловлював правову позицію, якою зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є "обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені". Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Наведені висновки теж спростовують твердження відповідача про те, що ст. 43 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII на момент перерахунку пенсії носила імперативний характер та в установленому законодавством порядку неконституційною не визнавалася.

Також Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом від 09.04.1992 № 2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Отже, беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що обмеження розміру пенсії позивача до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, не ґрунтуються на положеннях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII, оскільки аналогічні за суттю та змістом обмеження, передбачені ч. 7 ст. 43 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, визнанні неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.

Поряд з цим, суд при вирішенні даної справи бере також до уваги той факт, що матеріалами справи підтверджено, що пенсію позиву призначено з 28.02.2014 року у відповідності до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що в свою чергу також свідчить про те, що дія п. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року №911-VIII на нього не може поширюватися.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суд від 03.10.2018 року у справі №127/4267/17.

Отже, беручи до уваги викладене вище, суд приходить до переконання про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обмеження максимального розміру пенсії, призначеної ОСОБА_1 .

Суд також звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.12.2020 року в справі № 640/10191/20, залишеним без змін ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 року встановлено право позивача здійснення перерахунку його пенсії на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020 про розмір грошового забезпечення начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, оскільки вказане вище рішення суду набрало законної сили, обставини встановлені в ньому, в силу ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Також суд звертає увагу, що основний розмір, який використовувався відповідачем для розрахунку пенсії позивача складав 95 % грошового забезпечення.

Таким чином, суд приходить до переконання про задоволення вимоги позивача щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплату пенсії, ОСОБА_1 , у розмірі 95% грошового забезпечення, на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020, без обмеження пенсії граничним розміром, починаючи з 01 січня 2016 року.

За вказаних обставин, підлягає до задоволення вимого позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 у розмірі 95% грошового забезпечення, на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020, без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених раніше виплат.

У той же час, щодо вимоги в частині в подальшому проводити перерахунок максимального розміру пенсії позивача у разі зміни розміру прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність, суд відмовляє, у зв`язку з її передчасністю.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про доведеність позивачем заявлених вимог та необхідності часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки спір вирішено на користь сторони, звільненої від сплати судового збору, а також за відсутності витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплату пенсії, ОСОБА_1 , у розмірі 95% грошового забезпечення, на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020, без обмеження пенсії граничним розміром, починаючи з 01 січня 2016 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 у розмірі 95% грошового забезпечення, на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Полтавській області про розмір грошового забезпечення від 28 січня 2020 року №139/115/29/01-2020, без обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених раніше виплат.

4. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко