Справа № 431/4964/21
Суддя: Форощук О. В.
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 431/4964/21
Провадження № 2-а/431/37/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року місто Старобільськ

Старобільський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Форощука О.В.,

з участю секретаря судового засідання Хорольської І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції, у якому просить постанову відповідача від 06.09.2021р. № 654671 про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. скасувати за необґрунтованістю та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування вимог зазначає, щовідповідно до постанови працівника відповідача- лейтенанта поліції Гладкого О.О. серії ДП 18 за номером 654671 від 06.09.2021р., його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Відповідно до фабули постанови - « 27.07.2021р.о 13.30 у с.Смолянинове, тр. 1306 20 км., водій, керуючи т/з «MAZDA CX 5» р/н НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 123 км/год в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5,45 - «Початок населеного пункту» при дозволеній швидкості 50 км/год, швидкість руху вимірювалася технічним приладом LT 20/20 TRUСAM ТС 8391, чим порушив п.12,4 ПДР України». Вважає, що вказані обставини не відповідають дійсності, й, відповідно, у його діях відсутня об`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення, оскільки 06.09.2021р. відбувся повторний розгляд справи про адміністративне правопорушення, за ч.4 ст. 122 КУпАП відносно нього. Працівником відповідача- ОСОБА_2 за наслідком подій, які відбулися 27.07.2021р. раніше вже виносилася відповідна постанова від 27.07.2021р. відносно нього, якою він також був визнаний винним та на нього також накладалося адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Вказана постанова у відповідності із п.2 ч.1 ст. 293 КУПАП за результатом розгляду його скарги, була скасована відповідачем та справа була направлена на новий розгляд. Вважає, що лейтенант ОСОБА_2 порушив вимоги п.2 ч.1 ст. 293 КУПАП, оскільки він не мав права розглядати дану справу, тому що вона була спрямована саме на новий розгляд, тобто, у числі іншого, у провадження іншої посадової особи, аніж та, що виносила скасовану згодом постанову. Таким чином, при розгляді справи відносно нього, лейтенант ОСОБА_2 був упереджений відносно результату її розгляду. Скасовуючи за його скаргою вищевказану постанову та передаючи її на розгляд тій же особі, відповідач свідомо створив умови задля штучного усунення вказаних недоліків шляхом надання лейтенанту ОСОБА_2 можливості винесення нової постанови - від 6.09.2021р. , у якій він, вже маючи у своєму розпорядженні вичерпні дані щодо неправильності складання первісної постанови, вказані недоліки виправив, та виклав формально вірну постанову, вказавши у її фабулі інформацію, яка його влаштовувала, зазначив, що за наслідками "нового розгляду" лейтенантом ОСОБА_2 не було встановлено або досліджено жодних нових обставин відносно події- ним були лише ретельно виправлені допущені раніш власні помилки. Також у порушення вимог ч.3 ст.283 КУпАП, у фабулі постанови не зазначене, а отже й не встановлене місце скоєння адміністративного правопорушення- вказане лише Луганська область, «с.Смолянинове», без зазначення відповідного району у відповідності із адміністративно-територіальним устроєм України, невірно встановлений час нібито вчинення ним адміністративного правопорушення- 13.30. 27.07.2021р. він був зупинений о 13.20. 27.07.2021р., про що свідчить вищевказана постанова відповідача від 27.07.2021р., в оскаржуваній постанові відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку "5.45"-"населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що унеможливлює встановлення фактичних обставин щодо вчинення правопорушення, й, відповідно, не свідчить про рух транспортного засобу під його керуванням саме у зоні дії вказаного дорожнього знаку з перевищенням швидкості понад 50 км. Зазначає, що зупинка автомобіля під його керуванням 27.07.2021р. відбулася поза межами населеного пункту "Смолянинове", й, відповідно поза зоною дії дорожнього знаку "5.45", що в свою чергу наявно свідчить про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП. Також оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувалися обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги знаку 5.70 "Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" інформує про можливість здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Вимірювання швидкості його руху провадилося шляхом тримання невідомого йому прибору поліцейським у руках, а не при стаціонарному розміщенні такого прибору / на штативі,тощо/. Навіть, якщо допустити, що цим прибором був вищезазначений «TRUCAM», то ручне його розміщення прямо порушує вимоги вищевказаного закону, оскільки законодавчо не визначено іншого порядку та способу використання лазерних вимірювачів «TRUCAM» /, ніж розміщення виключно у порядку ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію». Доказом, того що вимірювання швидкості його руху відбувалося за допомогою прибору, який поліцейський тримав саме у руках слугують фото, які він зробив із салону свого автомобілю під час зупинки задля складання відносно нього оскаржуваної постанови. На вказаних фото поліцейські встановлюють швидкість інших автомобілів, які рухалися повз них, за допомогою прибору, який тримають у руках. Переконаний, що за вказаних обставин, а саме за відсутності стаціонарного розміщення прибору для вимірювання швидкості, дані вказаного прибору щодо швидкості автомобілю під його керуванням не можуть бути коректними, оскільки ручне його ( прибору) розміщення не виключає наявності похибки при вимірюванні швидкості внаслідок його коливання та дрибіжання, й , відповідно, результати вимірювання у такий спосіб не можуть слугувати належним та допустимим доказом його вини у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді від 07 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.

Відповідачем після отримання копії даної ухвали та копії позову із додатками до нього письмового відзиву та доказів на його обґрунтування суду не надано.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву (а.с. 64) в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав і просив їх задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином (а.с. 62) повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, із клопотанням про відкладення засідання не звертався.

Враховуючи викладені обставини, наявність заяви позивача про розгляд справи за його відсутності, факт належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Дослідивши письмові докази до справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, що в свою чергу свідчить про необхідність його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного.

Суд вважає, що позивачем вірно обраний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки його право на звернення із відповідним позовом передбачено ст.286 КАС України.

Суд вважає, що позивач звернувся із позовом до належного відповідача. Вказане питання урегульоване як вимогами КАС України, так й сталою судовою практикою зокрема постановою ВС України по справі № 742/2298/17 від 17.09.2020.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП № 654671 від 06 вересня 2021 року, (а .с. 13) винесеною працівником відповідача- ОСОБА_2 позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 27.07.2021р.о 13.30 у с. Смолянинове, тр. 1306 20 км., керуючи т/з «MAZDA CX 5 « р/н НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 123 км/год в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5,45 - «Початок населеного пункту» при дозволеній швидкості 50 км/год, швидкість руху вимірювалася технічним приладом LT 20/20 TRUСAM ТС 8391, чим порушив п.12,4 ПДР України», тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КпАП України.

Також судом встановлено, що працівником відповідача ОСОБА_2 27.07.2021р. за наслідком подій, які відбулися 27.07.2021р. вже виносилася відповідна постанова відносно позивача ОСОБА_1 , /а.с 5/ якою він також був визнаний винним та на нього також накладалося адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Вказана постанова у відповідності із п.2 ч.1 ст. 293 КУПАП за результатом розгляду скарги позивача ОСОБА_1 була скасована відповідачем /а.с. 10/ та справа була направлена на новий розгляд.

Дослідивши текст вказаних постанов, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача у частині того, що наслідком скасування постанови ОСОБА_2 від 27.07.2021р. його керівництвом в результаті розгляду скарги ОСОБА_1 у порядку п.2 ч.1 ст. 293 КУпАП повинен був бути саме новий розгляд справи- у тому числі, й розгляд справи іншою уповноваженою посадовою особою, аніж ОСОБА_2 первісну постанову якого було скасовано. Вказане ґрунтується на тому, що безумовно, при повторному розгляді справи ОСОБА_2 був упереджений відносно результату її розгляду, оскільки мав стале переконання у винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП,й, відповідно, не міг вважатися і не був безсумнівно об`єктивним й неупередженим. Водночас, відповідачем не були виконані вимоги ст.ст.1,7 КУпАП України та справа була спрямована на повторний розгляд у провадження саме ОСОБА_2 . За таких обставин позивач ОСОБА_1 ,безумовно, був позбавлений навіть сподівань на справедливий та неупереджений розгляд своєї справи уповноваженою посадовою особою. Аналіз тексту вказаних постанов свідчить про те, що при повторному розгляді справи ОСОБА_2 не досліджував ніяких нових обставин, ніяких нових або інших доказів, та прийняв ідентичне із постановою від 27.07.2021р. рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП із накладенням на нього також адміністративного стягнення у такому ж розмірі. Слід зазначити, що при повторному розгляді справи ОСОБА_2 у постанові від 6.09.2021р. виправив усі наявні у постанові від 27.07.2021р. недоліки, на які було вказано ОСОБА_1 при оскарженні вказаної постанови у порядку п.2 ч.1 ст. 293 КУпАП, та які слугували підставою для її ( постанови від 27.07.2021р) скасування - вірно зазначив прізвище позивача « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 », вірно вказав назву прибору- « TRUCAM « замість «TRUKAM». Також у постанові від 6.09.2021р. був зазначений інший, аніж у постанові від 27.07.2021р. час скоєння правопорушення- 13.30. 27.07.2021р. замість 13.20. Вказані обставини у своїй сукупності також свідчать про обґрунтованість доводів позивача про те, що метою повторного розгляду справи було не встановлення істини та прийняття законного та обґрунтованого рішення, а виправлення явних помилок та невідповідностей, допущених ОСОБА_2 у постанові від 27.07.2021р. , за існування яких постанова від 27.07.2021р. була явно незаконною, необґрунтованою, та такою, що підлягала безумовному скасуванню при її оскарженні вищестоящою посадовою особою або судом у разі подання відповідного позову. Відповідно, розгляд справи 6.09.2021р. не був новим у контексті вимог п.2 ч.1 ст. 293 КУпАП.

Вищевказані об`єктивно існуючі та встановлені судом обставини свідчать про незаконність вказаної постанови та необхідність її скасування, оскільки вона була винесена не уповноваженою посадовою особою, за обставин, які викликали обґрунтований сумнів у її об`єктивності та неупередженості.

Стосовно інших доводів позивача відносно необгрутованості постанови від 06.09.2021р. , слід зазначити наступне.

Частиною 4 ст. 122 КУпАП України встановлено відповідальність, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Згідно з п. 12.4. Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідачем не виконані вимоги ч.2 ст. 77 КАС України, та не доведено, що перевищення швидкості позивачем ОСОБА_1 27.07.2021р. відбулося саме у межах населеного пункту «Смолянинове», оскільки у постанові від 6.09.2021р. не зазначений район та область відповідно до адміністративно територіального устрою України у яких знаходиться вказаний населений пункт. Також у вказаній постанові відсутні посилання на наявність відповідного дорожнього знаку, інформуючого про початок населеного пункту із кілометровою або іншою позначкою до місця вчинення порушення, яке б дало змогу безсумнівно ідентифікувати місце вчинення адміністративного правопорушення, й, відповідно, слугувати підставою для висновку, що воно відбулося саме у населеному пункті у контексті ч.4 ст. 122 КУпАП України. На наданих позивачем до позову фото з місця його зупинки /а. с. 14-20/ будь-які ознаки населеного пункту - будівлі, зупинки громадського транспортну, перехожі, пішоходи, обмежуючі або забороняючі знаки відсутні.

Вказані обставини призводять суд до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення за браком його об`єктивної сторони.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Відповідачем не виконані вимоги ч.2 ст. 77 КАС України, та не доведено, що контроль швидкості позивача ОСОБА_1 27.07.2021р. здійснювався в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху. В той же час, позивачем надані належні та допустимі докази, а саме фото /а.с. 14-20/ відповідно до яких, за маршрутом його руху 27.07.2021р. с.Окнине, Щастинського району, Луганської області до місця його зупинки відповідний знак 5.70 відсутній.

Вказані обставини також призводять суд до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення за браком його об`єктивної сторони.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З урахуванням зазначеної правової норми, суд доходить висновку, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

Відповідачем виконано вимоги ч.2 ст. 77 КАС України та не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача. Утримання такого приладу поліцейським у руці, з урахуванням вірогідної похибки внаслідок можливого його дрижчання, інших коливань, неминучих за відсутності стаціонарного розміщення, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.

Натомість позивачем надані належні та допустимі докази, а саме фото з місця його зупинки 27.07.2021р. /а.с. 14-20/ , відповідно до яких, вимірювання швидкості автомобілів поліцейськими відбувалося з використанням приладу, який вони тримали у руках.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 №11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

За таких обставин, зазначена у постанові від 6.09.2021р. швидкість , із якою рухався позивач- 123 км/ год. не є об`єктивно встановленою.

Вказані обставини також призводять суд до висновку про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення за браком його об`єктивної сторони.

Вирішуючи спір, суд враховує сталу судову практику судів першої та апеляційної інстанції яка склалася при розгляді справ за аналогічними обставинами, а саме постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021р. справа № 233/4796/20, пров. 850/1031/20, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2021р, справа № 157/703/20 пров. № А/857/15194/20,

За результатами вирішення позову, суд констатує, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КпАП України, та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд дійшов висновку, що постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КпАП України та застосування до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. закрити.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності з ст. 139 КАС України

Керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 73 - 77, 242-246, 286, 293, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Луганській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ДП 18 № 654671 від 06 вересня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у відношенні ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь держави судові витрати в сумі 454 грн.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017 року) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів, відповідно до ч. 4 ст.286 КАС України, з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Старобільський районний суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Форощук