Справа № 420/18525/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 та просить суд:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні стажу роботи ОСОБА_2 з 01.07.1982 по 02.11.1988 на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9 / медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВAТ ХК «Краян») та з 20.03.2000 по 04.04.2003 на посаді палатної медсестри дитячого дерматовенеричного відділення Обласної дитячої шкірно-венерологічної лікарні до стажу роботи у подвійному розмірі протиправними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 з 01.07.1982 по 02.11.1988 на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного вiддiлення Міської лікарні №9 / медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВАТ ХК «Краян») та з 20.03.2000 по 04.04.2003 на посаді палатної медсестри дитячого дерматовенеричного відділення Обласної дитячої шкірно-венерологічної лікарні до стажу роботи у подвійному розмірі та здійснити перерахунок пенсії.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У період з 01.07.1982 по 01.11.1988 ОСОБА_1 працювала на посаді дільничноп медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9 / медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВАТ ХК «Краян»), що підтверджується записами у трудовій книжці № НОМЕР_2 , 8. У період з 20.03.2000 по 04.04.2003 ОСОБА_1 працювала на посаді палатної медсестри дитячого дерматовенеричного відділення обласної дитячої шкірно-венерологічної лікарні (), що підтверджується записами у трудовій книжці № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 .

18.06.2021 року позивачка звернулася до відповідача із запитом на iнформацiю у якому просила, зокрема надати інформацію про періоди роботи, які зараховані до страхового стажу у одинарному розмірі та підстави зарахування, а також про періоди роботи, які зараховані до страхового стажу у подвійному розмірі та підстави зарахування. 29.06.2021 року відповідач надав відповідь про необхідність позивачу надати уточнюючу довідку для зарахування періодів роботи у подвійному розмірі. Згідно протоколу розрахунку стажу ОСОБА_1 вищенаведений період роботи в зазначених підприємствах зараховано у одинарному розмірі, що є незаконним оскільки вона була працівником інфекційних закладів охорони здоров`я. Віднайти документи (довідки) які б підтверджували її роботу у вказаних закладах охорони здоров`я позивачці не вдалося тому вона 28.08.2021 року звернулась до відповідача з заявою про зарахування стажу роботи у подвійному розмірі і перерахунок пенсії на підставі записів в її трудовій книжці. Відповідач своїм листом від 16.09.2021 року відмовив позивачці у здійсненні відповідного перерахунку з урахуванням стажу роботи у подвійному розмірі, що змусило останню звернутися до суду з наведеними вимогами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та встановлено порядок її розгляду у вигляді письмового провадження. Одночасно витребувано від ГУ ПФУ в Одеській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1

29.10.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в останньої уточнюючих довідок підприємств. При цьому відповідач зазначив з яких підстав відмовив позивачці у зарахуванні періоду роботи з 01.07.1982 по 01.11.1988 в дерматовенеричному відділенні міської лікарні № 9 в подвійному розмірі, проте не зазначив причини відмови в зарахуванні запитуваного позивачкою періоду з 20.03.2000 по 04.04.2003. Також відповідач надав суду копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

Частиною 2 статті 263 КАС України визначено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Провадження по справі відкрито 11.10.2021 року, у зв`язку з чим 10.11.2021 року був останнім днем для розгляду справи.

Зважаючи на перебування головуючого судді на навчаннях в період з 08.11.2021 по 10.11.2021 включно, справа розглядається 11.1.2021 року - у перший робочий день після закінчення навчань, який є останнім днем строку, визначеного ст. 263 КАС України для розгляду справи, з урахуванням приписів ч.1 та ч.6 ст.120 КАС України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивачка з 07 квітня 2003 року отримує пенсію за вислугу років як працівник охорони здоров`я. Пенсію обчислено з 01.01.2004 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі-Закон), як не працюючій особі, при страховому стажі 42 роки (стаж враховано по 04.07.2010), заробiтнiй платі 4588,30 грн., обчисленiй за період з 01.06.1991 по 31.05.1996 згідно довідки про заробітну плату, з 01.07.2000 по 30.09.2009 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір на 01.06.2021 становить 2316,27 грн., де: 1927,09 грн. - розмір пенсії за віком; 389,18 грн. - доплата за 22 роки понаднормативного стажу.

За даними трудової книжки ОСОБА_1 , 1956 року народження, 01 липня 1982 року ОСОБА_1 на підставі Наказу № 108 зарахована на посаду медсестри дільничної КВО Міськлікарні № 9 (медсанчастина з-да ім.. Січневого повстання) (мовою оригіналу: Горбольница № 9 (медсанчасть з-да им. Январского восстания) Зачислена на должность медсестры участковой КВО).

Наступний запис в трудовий книжці під № 8 від 01.11.1988 року: на підставі Наказу № 101 від 2.11.1988 року по міськлікарні № 9 (мсч з-да ім. Січневого повстання) переведена зі штату міськлікарні № 9 (мсч з-да ім. Січневого повстання) до штату міськкожвенвідділення Ленінського району.

Запис № 9 від 01.11.1988 року: зарахувати в порядку переведення з міськлікарні № 9 медичної сестри в Міський кожно-венерологічний диспансер Малиновського кожновенерологічного відділення.

12 жовтня 2009 року Міський шкірно-венерологічний диспансер Одеського міського відділу охорони здоров`я надав позивачці довідку про те, що вона дійсно працювала з 01.11.1988 року по 10.03.2000 року у міському шкірно-венерологічному диспансері медичною сестрою та має право на пільговий пенсійний стаж згідно Наказу МОЗ України № 133 від 19.07.1995 року. Робота в диспансері пов`язана з контактом з заразними паразитарними шкірними захворюваннями, венеричними захворюваннями.

В поданому до суду відзиві відповідач не заперечує факт того, що позивачка з 01.07.1982 року по 01.11.1988 року працювала в дерматовенеричному відділені міської лікарні № 9, а лише посилається на відсутність уточнюючи довідки.

Позивачка намагалася віднайти документи (довідки), які б підтверджували її роботу з 01.07.1982 по 02.11.1988 на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9/медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування iменi Січневого повстання (ВАТ ХК «Краян») та період роботи з 20.03.2000 по 04.04.2003 на посаді палатної медсестри дитячого дерматовенеричного вiддiлення обласної дитячої шкірно-венерологічної лікарні, направляючи заяви до Департаменту архівної справи та діловодства, арбітражного керуючого.

Згідно пояснень арбітражного керуючого № 02-13/2 вiд 15.12.2017 значна частина документів по особовому складу ВАТ «ХК «Краян», що були виявлені на підприємстві, зберігалися в неналежному стані, в приміщенні з протікаючою стелею, сирістю та при температурі, яка повністю залежала від пори року та температури атмосферного повітря. У зв`язку з наведеним значна кількість документів прийшла в стан непридатний для зберігання інформації та відновленню.

Відповідно до ст.. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсiями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

Згідно з ст..7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності.

У відповідності до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носiйства збудників цих хвороб» вiд 19 липня 1995 року № 133 сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорiя, фавус відносяться до небезпечних інфекційних хвороб; короста та демодикоз - до групи акарози, паразитарних хвороб.

Законом України «Про внесення змін до статті 60 до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який набрав чинності з 15 серпня 2003 p., встановлена необхідність зараховувати роботу в інфекційних лікарнях (відділеннях) до стажу роботи в подвійному розмірі незалежно від того, в який період провадилася ця робота. Віднесено шкірно-венерологічних диспансерів, відділень, палат та кабінетів до інфекційних закладів, робота в яких зараховується в подвійному розмірі за умови роботи з хворими на захворювання, віднесені до особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб, Перелік яких затверджено наказом МОЗ України від 19.07.95 р. №133 «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб».

Стаття 62 Закону № 1788-XII: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, законодавством чітко визначений документ який підтверджує стаж та пільговий стаж працівника трудова книжка. У разі відсутності трудової книжки чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується іншими документами, виданими за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За обставинами даної справи, у ОСОБА_1 є трудова книжка та необхідний запис (№ 7) про прийняття її на роботу до шкіро-венерологічного відділення (КВО) на посаді дільничної медсестри.

Разом з цим суд зазначає, що уточнюючі документи (довідка) надаються у разі відсутності в трудовій книжці особи відомостей про стаж роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, яка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та її характер, а не право особи на пільгову пенсію. Дана довідка призначена для подальшого її надання особою, що оформлює пенсію, відповідним органам Пенсійного фонду України, які в свою чергу визначають наявність підстав і права особи на пенсію на пільгових умовах.

Згідно п.1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29.07.1993 (зі змінами), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Позивач має трудову книжку, всі записи про трудову діяльність вносились відповідальними особами підприємств за місцем його роботи. Будь-яких доказів того, що надана Позивачем трудова книжка містить в собі недостовірну інформацію, Відповідачем зазначено не було.

При цьому суд звертає увагу, що позивач також не може нести відповідальність за дії посадових осіб, з вини яких на цей час невідомо місцезнаходження первинних документів на підтвердження інформації зазначеної у трудовій книжці позивача.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Так, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства ("Stretch V. The United Kingdom " № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS V. GERMANY " № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

У пункті 40 справи "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що "право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З урахуванням вище викладеного, суд зазначає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні стажу роботи ОСОБА_2 з 01.07.1982 по 02.11.1988 на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9 / медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВAТ ХК «Краян») до стажу роботи у подвійному розмірі є протиправними.

З огляду на зазначене суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 з 01.07.1982 по 02.11.1988 на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9/медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВАТ ХК «Краян») до стажу роботи у подвійному розмірі та здійснити перерахунок пенсії.

Щодо заявленого позивачкою трудового стажу у подвійному розмірі за період роботи в Одеській обласній дитячій шкірно-венерологічній лікарні у період з 20.03.2000 року по 04.04.2003 року, суд зазначає наступне.

В трудовій книжці ОСОБА_1 містяться два записи, під № 16 від 20.03.2000 року про прийняття палатною медсестрою дитячого шкіро венерологічного відділення (Наказ № 19) та під № 17 від 04.04.2003 року про звільнення за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію), Наказ № 29.

Звертаючись 18.06.2021 року з заявою про отримання інформації до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивачка вказувала про період роботи саме в дерматовенеричному відділенні Міської лікарні №9/медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВAТ ХК «Краян») з 01.07.1982 року по 01.11.1988 року.

Після отримання від відповідача детальної довідки з зазначенням періодів, страхового стажу в одинарному розмірі та в подвійному розмірі позивачка не зверталась до відповідача з відповідною заявою про перерахунок пенсії шляхом зарахування стажу роботи в Одеській обласній дитячій шкірно-венерологічній лікарні в подвійному розмірі, а в заяві від 27.08.2021 року лише просила прийняти рішення, яким зарахувати стаж роботи з 01.07.1982 року по 01.11.1988 року в дерматовенеричному відділенні Міської лікарні №9 / медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВAТ ХК «Краян»).

Таким чином позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні стажу роботи з 20.03.2000 по 04.04.2003 на посаді палатної медсестри дитячого дерматовенеричного відділення Обласної дитячої шкірно-венерологічної лікарні до стажу роботи у подвійному розмірі та зобов`язання відповідача зарахувати вказаний період до стажу роботи у подвійному розмірі, є передчасною оскільки відповідач не відмовляв позивачці в цьому та позивач з приводу цього періоду стажу до відповідача не зверталась.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 1 ст.5 КАС України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються (п.1 ч.1 ст. 244 КАС України).

Враховуючись відсутність порушеного відповідачем пенсійного права позивачки на перерахунок пенсій з урахуванням страхового стажу у подвійному розмірі за період з 20.03.2000 по 04.04.2003, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією про сплату № 77517 від 01.10.2021 року позивачка при поданні позову сплатила судовий збір у розмірі 908,00 гривень, тому ці витрати слід присудити на її користь за рахунок асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Керуючись статтями 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні стажу роботи ОСОБА_2 з 01.07.1982 по 02.11.1988 на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9 / медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВAТ ХК «Краян») до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 з 01.07.1982 по 02.11.1988 на посаді дільничної медичної сестри дерматовенеричного відділення Міської лікарні №9/медсанчастини Одеського виробничого об`єднання важкого кранобудування імені Січневого повстання (ВАТ ХК «Краян») до стажу роботи у подвійному розмірі та здійснити перерахунок пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук