Справа № 725/5563/21
Суддя: Піхало Н. В.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/5563/21
Номер провадження 2-а/725/173/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н. В.

при секретарі Соник А.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Чернівці адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: командир роти № 6 батальйону № 2 старший лейтенант Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Колодочка Валентин Сергійович, про визнання незаконної та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, вказуючи, що 16.08.2021 постановою командира роти № 6 батальйону № 2 старшого лейтенанта управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної полюції України Колодочки В.С. його притягнуто до відповідальності за ч.8 ст. 121 КУпАП, а також за порушення ч. 4 ст. 121 КУпАП .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вважає дану постанову незаконною тих підстав, що порушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП по своїй суті не є правопорушенням в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки безпека дорожнього руху не є об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 8 ст.121 КУпАП.

Крім того, відповідачем при складанні оскаржуваної постанови застосовувалися норми Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, однак, ч. 8 ст.121 КУпАП не згадується в нормах вказаної Інструкції.

Зокрема, згідно п. 4 розділу І, п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція), в поліцейського були відсутні повноваження щодо винесення постанови по ч.8 ст. 121 КУпАП на місці вчинення правопорушення без складання відповідного протоколу. Крім того, він не попереджався про здійснення поліцейськими фіксації за допомогою нагрудної камери. Також, йому не роз`яснювались його права, він був позбавлений можливості скористатись правовою допомогою та йому не повідомлено про причини неможливості залучення адвоката, а також надати свої пояснення, у тому числі й дані про здійснення реєстрації транспортного засобу Митним органом 11 серпня 2021 року.

Також зазначав, що в його діях відсутній й склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.122 КУпАП, оскільки він не керував транспортним засобом з перевищенням у населеному пункті допустимої швидкості, перевищення швидкості на 56 км/год й відповідно відповідачем не надано належних доказів на підтвердження його вини, а відеозапис з приладу Трукам не є належним доказом, оскільки вимірювальний пристрій не є сертифікованим.

Ухвалою суду від 27.08.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28 вересня 2021 року представником відповідача УПП в Харківській області ДПП подано до суду відзив на позов, згідно якого він проти позову заперечує та вказує, що інспектором Колодочка В.С. було винесено відносно позивача постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, а саме керування транспортним засобом зі швидкістю 106 км /год, що є перевищенням вставноленого обмеження швидкості руху в межах населеного пункту а 56 км/год. Крім того, у відношенні позивача також було складено постанову про вчинення адміністративного правпорушення, передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП за фактом того, що 16 серпня 2021 року 0 05 год. 57 хвилині на автодорозі М-03 «Київ-Харків-Довжанський» в с. Травневе Харківської області позивач керував т.з. БМВ Х-5, щодо якого порушені обмеження, встановлені Митним кодексом України.

Зокрема, в ході перевірки транспортного засобу позивача, згідно відомостей,внесених до інформаційно-аналітичної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» у вкладці Митниця, автомобіль БМВ Х-5 був ввезений на територію України 15 травня 2018 року терміном на 1 рік іншою особою й відповідно позивач не ввозив даний транспортний засіб, не поміщав його в митний режим, а здійснив лише керування ним без постановлення на облік в Україні. Ці відомості об`єктивно свідчать про порушення позивачем ст. 380 МК України та статтей 16, 31 Закону України «Про дорожній рух», що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Крім того, при зупинці позивачу було роз`яснено причину зупинки, перевірено документи, повідомлено про вчинене правопорушення. Також його було ознайомлено з права, про що він поставив свій підпис у постанові, а також надані докази на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Посилаючи на вказане, вважає, що підстави для скасування постанови відсутні, а тому просив в задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судове засідання з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також просив поданий позов задовольнити.

Представник відповідача УПП в Харківській області ДПП до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних доказів у відсутність відповідача, який надав відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, а також надані сторонами докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Так, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями частини 1 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи убачається, що у відношенні позивача складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема, відповідно до постанови серії ДПО 18 № 642067 від 16.08.2021 року, позивач о 05 годині 30 хвилин на трасі М-03 448 км. керував транспортним засобом в населеному пункті Травневе зі швидкістю 106 км/год, що на 56 км/год перевищує допустиму швидкість ( ТС001133), а також керував транспортним засобом BMW X5 TRI 36US щодо якого порушено обмеження встановлене Митним кодексом України: порушено строки його тимчасового ввезення на митну територію України строком на 1 рік, згідно ІПНП автомобіль завезено 14.05.2018 року ОСОБА_2 , а транспортний засіб використовувався ОСОБА_1 , який не ввозив його на митну територію України , чим порушено вимоги ст. 380 МКУ та ст. 16,31 ЗУ « Про дорожній рух» та п. 12.4 ПДР України й відповідно скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 та ч. 4 ст. 121 КУпАП .

Звертаючись до судуіз вищевказаним позов, позивач зокрема вказував, що у відповідача були відсутні визначені законом повноваження на винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП без складання відповідного протоколу, а тому вважає постанову незаконною.

Так, положеннями ч. 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух" .

Статтею 1 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України "Про екстрену медичну допомогу", надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

При цьому, положеннями статті 16 Закону України "Про дорожній рух"визначено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про дорожній рух» тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.

Крім того, частиною першою статті 380 Митного кодексу України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Як убачається з матеріалів справи, транспортний засіб BMW X5 TRI 36US, згідно ІПНП завезено на територію України 14.05.2018 року громадянином ОСОБА_2 , однак на момент винесення постанови, а саме станом на 16 серпня 2021 року він перебував під керуванням ОСОБА_1 , який його на митну територію України не ввозив та знаходився на іноземній реєстрації.

При цьому, частина 8 статті 121 КУпАП передбачає, що керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, та цілей Закону України "Про дорожній рух", свідчить, що порушення вказаної заборони, посягає на безпеку дорожнього руху, отже адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" регламентовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить, зокрема, регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП зазначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина 1 статті 44, стаття 89, частина 2 статті 106-1, частини 1-4 і 6 статті 109, стаття 110, частина 3 статті 114, частина 1 статті 115, стаття 116-2, частина 2 статті 117, частини 1-2 статті 119, частини 1, 2, 3, 5, 6, 8, 10 і 11 статті 121, статті 121-1, 121-2, частини 1, 2, 3, 4 і 6 статті 122, частина 1 статті 123, 124-1, 125, частини 1, 2 і 4 статті 126, частини 1, 2 і 3 статті 127, статті 128-129, частина 1 статті 132-1, частини 1, 2 та 5 статті 133, частини 3, 6, 8, 9, 10 і 11 статті 133-1, частина 2 статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини 1, 2 і 3 статті 140, статті 148, 151, частини 6, 7 і 8 статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини 1-2 статті 178, статті 180, 181-1, частина 1 статті 182, статті 183, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, відповідно до 2 статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-21 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.

Разом з тим, за приписами частин 2 та 3 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановленіМитним кодексом України (ч.8 ст. 121 КУпАП).

За таких обставин, а також зважаючи на те, що оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд вважає необґрунтованим доводи позивача про обов`язкове складання протоколу про таке адміністративне правопорушення.

Таким чином, з огляду на вищевказане, доводи позивача в тій частині, що відповідачем при складанні оскаржуваної постанови про притягнення його до відповідальності за ч. 8 ст, 121 КУпАП були перевищенні повноваження, суд вважає безпідставними й відповідно відхиляє доводи позивача про те, що відповідач повинен був скласти відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, оскільки адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121КУпАП - є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та, у такому випадку, згідно ч.5 ст. 258 КУпАП складання протоколу не передбачене.

Крім того, обов`язковою умовою для застосування ч.5 ст.258 КУпАП щодо констатації наявності в уповноваженої посадової особи обов`язку скласти протокол про адміністративне правопорушення є те, що особа оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення.

Однак, згідно наявного у матеріалах даної справи відеозапису з портативного реєстратора відповідача, копія якого з цифровим підписом уповноваженої особи надана суду, чітко простежується наступне: позивачеві роз`яснено зміст вчиненого ним порушення та його права та позивач фактично не заперечив факт допущення порушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, під час його виявлення та фіксації відповідачем.

Отже, станом на 16.08.2021 позивач не заперечував факт допущення порушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, а відтак у відповідача не виникло обов`язку скласти протокол про адміністративне правопорушення, навіть за умови тлумачення положень статей 222 та 258 КУпАП на якому наполягає позивач та суд першої інстанції.

Також слід зазначити, що пунктом 4 Інструкції визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (далі Інструкція № 1395).

Крім того, відповідно до ст.ст. 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію", Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 №100, поліція використовує технічні засоби - нагрудні відеокамери (відеореєстратори).

Використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів), як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції (п. 1.3 Розділу І Інструкції).

Відповідно до п.3.3. Розділу III вищенаведеної Інструкції нагрудна відеокамера (відеореєстратор) повинна активовуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відеозйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

Враховуючи вищевказане, суд також вважає безпідставними доводи позивача й в тій частині, що йому не було роз`яснено його прав.

Зокрема, як убачається з постанови, в ній наявний підпис позивача про роз`яснення йому його прав ст. 268 КУпАП.

Крім того, з наданих копій представником відповідача копії відеоматеріалу фіксування правопорушення та винесення постанови, які підписані цифровим підписом уповноваженої особи, також наявний факт роз`яснення позивачу його прав та відсутні дані щодо наявності будь-якого примушування поставити підпис у постанові в частині роз`яснення процесуальних прав.

Разом з тим, з матріалів справи убачається, а саме з копії посвідчення про реєстрацію транспортного засобу від 11 серпня 2021 року, автомобіль марки BMW X5 TRI 36US, який завезено на територію України 14.05.2018 року громадянином ОСОБА_2 , станом на 16 серпня 2021 року, пройшов процедуру митного оформлення та повинен був бути пред`явлений для здійснення державної реєстрації пртягом 10 днів ( а.с. 17-20).

Зокрема, згідно п. 7. Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

При цьому, як убачається з наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, останній на праві власності був зареєстрований 25 серпня 2021 року за ОСОБА_3 , тобто у встановлений Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів строк.

За таких обставин, підстави для притягнення ОСОБА_1 , станом на 16 серпня 2021 року до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП відсутні й відповідно в цій частині оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Щодо законності постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, то суд зазнчає наступне.

Так, з оскаржуваної постанови серії ДПО 18 № 642067 від 16.08.2021 року убачається, що позивач о 05 годині 30 хвилин на трасі М-03 448 км. керував транспортним засобом в населеному пункті Травневе зі швидкістю 106 км/год, що на 56 км/год перевищує допустиму швидкість (ТС001133), й відповідно скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 121 КУпАП .

Зокрма, згідно ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Таким чином, порушення вимог п. 12.4 ПДР, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 4 ст. 122 КУпАП.

При цьому, в розумінністатті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першоїстатті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію продокази, які підтверджують викладені в ньому факти.У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4ПДРУкраїни більш ніж на 50 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач посилається доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивачав зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCam (ТС001133).

При цьому, матеріалами справи встановлено, що перевищення водієм швидкості зафіксовано за допомогою приладу TruCam ТС 001133.

Дослідивши долучені відповідачем фотознімки та відеофіксаціюприладу TruCam (ТС001133), судом встановлено, що вказані фотознімки не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги, а також відомостей щодо транспортного засобу, його марки та номерного знаку й відповідно належним доказом бути не мже.

Разом з тим, інформація з відео фіксації даного приладу містять інформацію щодо транспортного засобу та його швидкості, яка зафіксована в розмірі 106 км/год.

Таким чином, матеріалами з відеозйомки з приладу TruCam ТС 001133 від 16.08.2021 року зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 106 км/год, що на 56 км/год перевищує допустиму швидкість

Щодо доводів позивача про те, що засіб вимірювальної техніки TruCam було використано поліцейським у спосіб, що суперечить ст. 19 Конституції України та ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», суд зазначає наступне.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/21946, виданого ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №TC 001133 - діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год; максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах ± 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; ± 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год., пройшов повірку та відповідає вимогам технічної документації щодо засобів вимірювальної техніки( а.с. 83).

При цьому, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Більше того, така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Також необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc, також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 11 червня 2020 року ку № 04/03/02-1452, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості доказу в адміністративному судовому процесі, тому також не приймаються до уваги доводи позивача з посиланням на ч. 2 ст. 99 КАС України щодо обов`язковості засвідчення копії електронного доказу електронним цифровим підписом. При цьому, як убачається з файлів , наданих відповідачем, в них наяаана інформація щодо наявності цифрового підпису уповноваженої особи й відповідно доводи позивача в цій частині також є безпідставними.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи наявні всі необхідні документи, які підтверджують правомірність використання приладу TruCam LTI 20/20 і достовірність результатів, отриманих з його допомогою, а отже доводи позивача про неналежність доказів отриманих за допомогою приладу TruCam є помилковими.

Крім того, використання приладу TruCam в ручному режимі не суперечить вимогам законодавства оскільки лазерний вимірювач належить до ручних вимірювачів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що підтверджується листом ДП «Всеукраїнського державного науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року № 22-38/1-49, а відтак суд дійшов висновку про відсутність порушень вимог законодавства з боку відповідача щодо застосування приладу TruCam LTІ 20/20 № ТС 001133.

Так, положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, в частині притягення його до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям провадження в цій частині.

Крім того, суд приходить до висновку, що постанова в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАп також підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд, оскільки застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції та у точній відповідності з законом.

Таким чином, ураховуючи встановлені обставини, а також те, що до позивача стягнення було застосовано шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим із накладенням штрафу в розмірі 8 500 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП й відповідно не накладено самостійного стягнення за ч. 4 ст. 122 КУпАП, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП не може вважатися такою, що відповідає вимогам законодавства про адміністративну відповідальність, а тому суд вважає доцільним, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 293 КУпАП дану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП скасувати та надіслати на новий розгляд.

З огляду на результат розгляду справи та наявність документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді, згідно ст. 139 КАС України, підлягає стягненню з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Ѕ частина документально підтверджених судових витрат (судового збору), понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6, 8, 9, 10, 72-77, 90, 94, 241-246, 286, 295 КАС України, ч.8 ст. 121, ч. 4 ст.122 КУпАП , суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: командир роти № 6 батальйону № 2 старший лейтенант Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Колодочка Валентин Сергійович, про визнання незаконної та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити частково.

Постанову серії ДПО 18 № 642067 від 16.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 8500 грн. скасувати та провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.8 ст. 121 КУпАП, - закрити.

Постанову серії ДПО 18 № 642067 від 16.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, - надіслати на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 227 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомовго апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Піхало Н. В.