Справа № 380/5439/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5439/21 пров. № А/857/18398/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору за апеляційною скаргою Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року (суддя Крутько О.В., м. Львів, повний текст складено 13.05.2021)

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови від 04.02.2021 ВП №49352286 про стягнення виконавчого збору у сумі 54901,89 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року позов було задоволено повністю. Визнано протиправною та скасувати постанову № 49352286 від 04.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору. Стягнуто з бюджетних асигнувань Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 908 грн. судового збору.

Із судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу. Вважає, таке постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що 12.05.2021 державним виконавцем Пустомитівського районного ВДВС ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про виправлення помилок у процесуальних документах, відповідно до якої внесено виправлення до документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 12.05.2021 в частині стягнення суми коштів виконавчого збору, а саме: стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 10% - 345,98 доларів США та 1386,05 грн. При прийнятті рішення у постанові про виправлення помилки у процесуальному документі ВП №49352286 від 12.05.2021 державним виконавцем допущено описку у датах постанови ВП №49352286 про відкриття виконавчого провадження від 07.12.2015 та оскаржуваної постанови ВП №49352286 про стягнення виконавчого збору від 04.02.2021. Отже, відповідачем вжито всі заходи щодо виправлення недоліків, виявлених в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору ВП №49352268 від 04.02.2021. Однак, судом не враховано невідповідність дат винесення постанов про відкриття виконавчого провадження ВП №49352286 та про стягнення виконавчого збору ВП№49352286, які зазначено у постанові про результати перевірки законності виконавчого провадження ВП № 49352286 від 07.05.2021, датам винесення постанов про відкриття виконавчого провадження ВП №49352286 та про стягнення виконавчого збору ВП №49352286, які зазначено у постанові про виправлення помилки у процесуальному документі ВП № 49352286 від 12.05.2021. Також судом не враховано невідповідність дат винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №49352286 та про стягнення виконавчого збору ВП №49352286 наявна між описовою та резолютивною частиною постанови про виправлення помилки у процесуальному документі ВП №49352286 від 12.05.2021.

Представник апелянта Петречка Я.Т. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній викладених.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 27.05.2015 Личаківським районним судом м. Львова на виконання судового рішення видано виконавчий лист № 2-3722/2010 про стягнення з ОСОБА_1 у користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості за кредитним договором №33/2008 від 06.03.2008, що станом на травень 2010 року становить 75803 дол. США, з яких 68769,05 дол. США заборгованість за кредитом, 7034,65 дол. США відсотки за користування кредитом, що еквівалентно 601123.34 грн., та 13860,49 грн. штрафних санкцій, а всього 614983,83 грн. за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 , посвідченого 06.03.2008 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І., а саме квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 75,2 кв.м, житловою площею 41,9 кв. м, реєстраційний номер у реєстрі прав власності на нерухоме майно 5023502, шляхом застосування процедури продажу з наданням права іпотекодержателю на продаж предмету іпотеки з початковою ціною для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на квартиру на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

ЛЦРВ ПАТ «Мегабанк» звернулось до органу державної виконавчої служби з заявою від 09.11.2015 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа від 27 травня 2015 у справі № 2-3722/10 Личаківського районного суду м. Львова, до якої долучено, зокрема довідку від 09.11.2015 про стан заборгованості по кредитному договору № 33/2008 від 06.03.2008, відповідно до якої розмір заборгованості за кредитним договором № 33/2008 від 06.03.2008 укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 станом на 09.11.2015 становить 3459,82 доларів США та 13860,49 грн.

Постановою від 07.12.2015 відкрито виконавче провадження № 49352286 з виконання виконавчого листа № 2-3722/2010, виданого Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості у сумі 614983,83 грн.

04.02.2021 державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Фенич Б.О. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 49352286.

Також 04.02.2021 у виконавчому провадженні № 49352286 державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Фенич Б.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 54901,89 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки згідно заяви ЛЦРВ ПАТ «Мегабанк» до примусового стягнення з боржника у межах вказаного виконавчого провадження підлягала сума 3459,82 доларів США та 13860,49 грн., а згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»№ 1404-VIII та Інструкції №512/5 виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, то визначений державним виконавцем у оскаржуваній постанові розмір виконавчого збору є значно більшим за встановлений законом. Таким чином, постанова про стягнення виконавчого збору від 04.02.2021 ВП № 49352286 не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність постанови про стягнення виконавчого збору з таких мотивів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

у разі виконання рішення приватним виконавцем;

за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною дев`ятою цієї ж статті 27 обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року), слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Між тим, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін за змістом статті 27 Закону № 1404 -VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача (до 28 серпня 2018 року) база обрахунку виконавчого збору визначалася фактично стягнутою сумою, а у період після 28 серпня 2018 року (на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору) виконавчий збір становив 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до пункту 22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною 1 статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Із постанови №49352286 від 04.02.2021 видно, що державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за заявою стягувача (боржником повністю погашено заборгованість) згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, виконавче провадження № 49352286 було відкрито на підставі заяви ЛЦРВ ПАТ «Мегабанк» від 09.11.2015, до якої долучено довідку про стан заборгованості по кредитному договору № 33/2008 від 06.03.2008 від 09.11.2015, відповідно до якої розмір заборгованості за кредитним договором № 33/2008 від 06.03.2008 укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 станом на 09.11.2015 становить 3459,82 доларів США та 13860,49 грн.

04.02.2021 державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Фенич Б.О. ВП № 49352286 видано постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 54901,89 грн.

Згідно заяви ЛЦРВ ПАТ «Мегабанк» до примусового стягнення з боржника у межах вказаного виконавчого провадження підлягала сума 3459,82 доларів США та 13860,49 грн.

Таким чином, визначений державним виконавцем у оскаржуваній постанові розмір виконавчого збору є значно більшим за встановлений законом.

При цьому, покликання відповідача на виправлення державним виконавцем помилок, допущених в оскаржуваній постанові, є документально необґрунтованими, оскільки відповідно до долученої до справи копії постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 12.05.2021 ВП 49352286, державним виконавцем Пустомитівського районного ВДВС ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Фенич Б.О. внесено виправлення до документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 12.05.2021 в частині стягнення суми боргу, а саме: стягнути з боржника ОСОБА_1 заборгованості в сумі 3459,82 доларів США та 13860,49 гривень та до документу «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 12.05.2021 в частині стягнення суми коштів виконавчого збору, а саме: стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 10% - 345,98 доларів США та 1386,05 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у даній справі позивач оскаржує постанову про стягнення виконавчого збору від 04.02.2021 ВП № 49352286, а виправлення внесені до постанови від 12.05.2021.

Крім того, безпідставними є покликання відповідача на постанову державного виконавця Пустомитівського районного ВДВС ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) Фенич Б.О. ВП №49352286 від 21.05.2021 про виправлення помилки у процесуальному документі, оскільки вона винесена після оскаржуваного судового рішення, тому суд апеляційної інстанції таку не бере до уваги.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) від 04.02.2021 ВП №49352286 є протиправною, тому правильно скасована судом першої інстанції.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 11.11.2021