Справа № 500/124/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 500/124/21 пров. № А/857/18186/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шевчук С. М.
суддів - Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Шинкар Т. І. Смолинця А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року (ухвалене у м. Тернопіль, за правилами загального позовного провадження, судом під головуванням судді Мартиць О.І, повний текст рішення складено 20.09.2021року) у справі № 500/124/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в якій просить стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача - ОСОБА_1 1000076 грн 24 коп 1000000,00 (мільйон) грн - відшкодування моральної шкоди, 46,24 грн - 3% річних, 30,00 грн - інфляційні витрати.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача ОСОБА_1 1000076 гривень 24 копійки: 1000000,00 (один мільйон) гривень - відшкодування моральної шкоди, 46,24 грн - 3% річних, 30,00 грн - інфляційні витрати у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 03.12.2019 по справі №607/14261/19 стягнуто на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії працівників УПП Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області по притягненню до адміністративної відповідальності.

11.01.2020 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист у справі №607/14261/19.

Проте незважаючи на звернення вказаного виконавчого листа до виконання, вказане судове рішення є невиконаним. У зв`язку з чим позивач наполягає на стягнення з Державного бюджету України на його користь моральної шкоду на суму 1000000,00 грн, яка полягає в його моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя у зв`язку з невиконанням судового рішення та майнової шкоди, яку обраховано від суми боргу за виконавчим листом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 46,24 грн та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 30 грн.

Відповідачі подали відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечують проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

В судовому засіданні представник позивача Майка М.Б. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідачі були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку та на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про про відмову у задоволенні позову суд виходив з того, що позивач не надав суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, також ним не доведено завдання такої шкоди, наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та душевними стражданнями, приниження честі та гідності, а тому підстави для стягнення моральної шкоди у розмірі 1000000,00 грн відсутні.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 03.12.2019 по справі №607/14261/19 стягнуто на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії працівників УПП Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області по притягненню до адміністративної відповідальності.

11.01.2020 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист у справі №607/14261/19.

04.03.2020 на адресу Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області надійшла заява ОСОБА_1 від 23.02.2020, яка зареєстрована за вхідним номером №10-857, щодо стягнення моральної шкоди, із виконавчим листом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області виданого 11.01.2020 у справі №607/14261/19.

Управлінням Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області 05.03.2020 супровідним листом за №06-08/332 перенаправлено зазначену заяву ОСОБА_1 із виконавчим документом по справі №607/14261/19 до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області для подальшого виконання.

За наслідками опрацювання документів поданих позивачем у відповідності до пункту 36 Порядку №845 Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області звернулося щодо надання відомостей, що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувана, до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України.

На виконання пункту 37 Порядку №845 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області заяву стягувача та виконавчий документ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області виданий 12.02.2020 по справі №607/14261/19 направлено до Державної казначейської служби України, для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету.

04.04.2020 позивачем направлено скаргу в Державну казначейську службу України з проханням вжити заходів щодо безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) ОСОБА_1 , на яку 07.04.2020 направлено відповідь.

12.01.2021 року позивач звернувся з даним позовом про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000000 грн та майнової шкоди у вигляді встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 46,24 грн та трьох процентів річних від простроченої суми.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VІ (далі - Закон №4901-VІ) цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Згідно частини першої статті 2 Закону №4901-VІ держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

За приписами частин першої, другої статті 3 Закону №4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Згідно з пунктом 35 Порядку №845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 38-39 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

Як зазначив відповідач Державна казначейська служба України, перерахування коштів стягувачам здійснюється у відповідності з бюджетним призначенням. Перерахування із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями за поданими судовими рішеннями.

За змістом статті 2 Закону №4901-VІ цим Законом закріплені гарантії щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, в яких боржниками є державні органи, державні підприємства, установи, організації, а також юридичні особи, примусова реалізація майна яких забороняється відповідно до законодавства. Однак, зі змісту резолютивної частини постанови суду у справі №607/1426/19 слідує, що на користь позивача стягнуто 2000 (дві тисячі) грн шляхом безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії працівників УПП Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області по притягненню до адміністративної відповідальності.

Отож, у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, так і у випадку відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові, зокрема, незаконними діями органу, що провадить досудове розслідування, джерелом виплати є кошти державного бюджету, а безспірне списання коштів державного бюджету в обох випадках здійснює Державна казначейська служба України.

За даних правовідносин Державна казначейська служба України є органом, який забезпечує виконання судового рішення від 03.12.2019 по справі №607/14261/19.

З матеріалів справи вбачається, що постанова Тернопільського апеляційного суду від 03.12.2019 по справі №607/14261/19 та виконавчий лист, виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області є такими, що винесені за наслідками розгляду цивільної справи.

Відповідно до статті 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Як наслідок приведеної норми статті 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення від 03.12.2019 по справі №607/14261/19 та виконавчого листа вирішуються судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції. За даних правовідносин таким судом є Тернопільський міськрайонний суд.

Так, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В свою чергу, пункт 2 частини першої статті 4 КАС України визначає публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або стосовно терміну публічно-владні управлінські функції, то у розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України термін публічно- означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття владні полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрями діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

Відповідно до частини третьої статті 19 Цивільно-процесуального Кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відшкодування моральної шкоди врегульовано статтею 23 Цивільного кодексу. Відшкодування інфляційних витрат, врегульовано частиною другої статті 625 ЦК, а відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування врегульовано статтями 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Згідно частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивачем заявлено лише вимоги про стягнення моральної та майнової шкоди. При цьому, позивачем не було заявлено жодних вимог з приводу вирішення публічно-правового спору.

Враховуючи приведені положення законодавства та фактичні обставини справи з приводу того, що позивачем не було заявлено жодних вимог з приводу вирішення публічно-правового спору (як того вимагає ст. 21 КАС України), колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання зазначеного судового рішення (винесеного у цивільній справі) повинні розглядатись у порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки вищезазначені позовні вимоги не поєднані з публічно-правовим спором, то вони підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням постанови про закриття провадження у даній адміністративній справі.

Керуючись ст. 238, ст. 308, ст. 315, ст. 319, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 500/124/21 скасувати.

Ухвалити постанову, якою провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року.