Справа № 280/3308/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 листопада 2021 року (14:40)Справа № 280/3308/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій просить суд: скасувати податкові повідомлення-рішення №138721-13 від 23.06.2016, №33644-13 від 19.06.2017, №0-0832 від 27.05.2018, №0-0832 від 18.04.2019 №0-0832 від 03.03.2020 та податкову вимогу №32888-56 від 21.06.2019, як протиправні та незаконні шляхом приведення до відповідності інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , та виключення суми нарахованого боргу з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за період 2015-2019 роки.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві позивач зазначає, що є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 388,6 м.2. Позивач не погоджується з наявністю боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за п`яти річний період, оскільки податковий період знаходиться поза межами 1095 днів. Разом з цим, враховуючи період прийняття рішень Радою про ставки податку мають використовуватись в слідуючому році, а відтак розрахунки податкового зобов`язання є незаконними, а спірні податкові повідомлення-рішення неправомірними. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 23.04.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 24.05.2021.

24.05.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №29519), в якому представник відповідача позовні вимоги не визнає, зокрема зазначає, що рішеннями сесій Мелітопольської міської ради Запорізької області затверджено ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік від 29.01.2015 № 2/5 ставка 2 %, на 2016 рік від 29.05.2015 № 2/6 ставка 2 %, на 2017 рік від 14.07.2016 № 1/4 ставка 1 %, на 2018 рік від 26.06.2017 № 3/7 ставка 1 %, на 2019 рік від 25.06.2018 № 4/1 ставка 1 %. Так, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності ОСОБА_1 перебуває житловий будинок загальною площею 388,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 . На підставі зазначених рішень, контролюючим органом прийняті оскаржувані рішення, яким позивачу визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2015-2019 роки, як платнику податку. Відповідно до підпункту 266.10.3 пункту 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з цього податку може бути нарахована за податкові(звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (1095 дні). Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу у зв`язку із наявністю податкового боргу, вважає, що діяв відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих органам ДПС прав, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

24.05.2021 у підготовчому зсіданні оголошено перерву до 22.06.2021.

Ухвалою суду від 22.06.2021 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовними вимогами про скасування податкових повідомлень-рішень №138721-13 від 23.06.2016, №33644-13 від 19.06.2017, №0-0832 від 27.05.2018 та податкової вимоги №32888-56 від 21.06.2019.

Ухвалою суду від 22.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 21.07.2021 та призначено наступне підготовче засідання на 13.07.2021.

Ухвалою суду від 13.07.2021 провадження у справі зупинено до 16.08.2021.

Ухвалою суду від 16.08.2021 провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 16.08.2021 провадження у справі зупинено до 04.10.2021.

Ухвалою суду від 04.10.2021 провадження у справі поновлено.

04.10.2021 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 04.10.2021.

04.10.2021, за клопотання учасників справи, судом ухвалено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України, при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4 с. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 КАС України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

У зв`язку із відсутністю судді Калашник Ю.В. у період з 18.10.2021 по 07.11.2021 на роботі, що підтверджується відповідною довідкою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2021, рішення у повному обсязі складено та підписано 08.11.2021.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 388,6 кв.м.

Так, податковим органом винесено наступні податкові повідомлення-рішення форми «Ф»:

№138721-13 від 23.06.2016, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2015 рік у розмірі 5812,30 грн.;

№33644-13 від 19.06.2017, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2016 рік у розмірі 7402,62 грн.;

№0-0832 від 27.05.2018, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2017 рік у розмірі 8595,20 грн.;

№0-0832 від 18.04.2019, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2018 рік у розмірі 999,98 грн.;

№0-0832 від 03.03.2020, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2019 рік у розмірі 11208,68 грн.

Разом з цим, контролюючий орган виставив позивачу податкову вимогу форми «Ф» №32888-56 від 21.06.2019 на суму податкового боргу 21810,12 грн.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями №138721-13 від 23.06.2016, №33644-13 від 19.06.2017, №0-0832 від 27.05.2018, №0-0832 від 18.04.2019 №0-0832 від 03.03.2020 та податкову вимогу №32888-56 від 21.06.2019, позивач звернувся до суду із вимоги про їх скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (далі Податковий кодекс України).

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 Податкового кодексу України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Щодо прийняття податкового повідомлення-рішення №138721-13 від 23.06.2016, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2015 рік, суд зазначає наступне.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким викладено в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України, ставка податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно з законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості, у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Разом з тим, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу). Установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється (п. 9.4 ст. 9 Податкового кодексу України).

Статтею 10 Податкового кодексу України, встановлено перелік місцевих податків, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (пп.10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України № 71-VIII, що діє з 01.01.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з нормами податкового законодавства є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

За змістом п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто, безпосереднє встановлення місцевих податків, таким чином і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено податковим законодавством до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно із п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, місцеві ради, відповідно до правових положень податкового законодавства, мають вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Зазначена норма визначає обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. При цьому норма передбачає період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період (це період, який є наступним за плановим). Ці періоди не можуть співпадати у часі. Зокрема, не може бути плановим період, в якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим є лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо рішення про встановлення місцевого податку не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду (плановому періоду), в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, в якому планувалося запровадити відповідний податок (наступний період за плановим).

З наведених положень податкового та бюджетного законодавства вбачається, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

У 2014 році Мелітопольською міською радою рішення про запровадження податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки не приймалося. Доказів зворотнього відповідачем суду не надано.

Згідно із ст. 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Рішенням Мелітопольської міської ради № 2/5 від 29.01.2015 «Про затвердження Положень про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості на 2015 рік» затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості на 2015 рік.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що оскільки рішення ради про встановлення «податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» прийнято у 2015 році та оприлюднене до 15 липня 2015 року, то виходячи з вимог п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України воно набирає чинності з 01.01.2016, а тому встановлені таким рішенням місцеві податки підлягають застосуванню не раніше наступного бюджетного періоду, тобто, не раніше 2016 року.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення №138721-13 від 23.06.2016 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2015 рік є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо прийняття податкових повідомлень-рішень №33644-13 від 19.06.2017 та №0-0832 від 27.05.2018 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2016 рік та 2017 рік, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» № 909-VIII від 24.12.2015 установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Положення аналогічного змісту закріплені і в пункті 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» № 1791-VIII від 20.12.2016, відповідно до якого в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже, у 2016 та 2017 зупинено дію підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України, а тому відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

У разі прийняття органами місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік після 01.01.2016 та на 2017 рік після 01.01.2017 термін, з якого вони вступають в силу, визначається в самому рішенні.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов`язок фізичних осіб сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 та 2017 роки незалежно від строків прийняття місцевими радами рішень про встановлення місцевих податків та зборів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку застосуванню підлягають положення наведених вище п.4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України від 24.12.2015 №909-VIII, та п.4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України від 20.12.2016 №1791-VIII, які ані на час прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень, ані на час вирішення спору між сторонами в установленому порядку неконституційними не визнані.

Такий же висновок щодо застосування п.4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 24.12.2015 за №909-VІІІ висловлений і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 08.05.2018 у справі №825/1403/17.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи позивача про недотримання порядку застосування рішень органів місцевого самоврядування.

Нарахування позивачу податкового зобов`язання за 2016 рік здійснено на підставі рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 29.01.2016 № 2/6 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінно від земельної ділянки для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості на території м. Мелітополя та втрату чинності рішення 66 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VI скликання від 29.05.2015 № 2/6 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості та для об`єктів нежитлової нерухомості та встановлення ставок податку».

Нарахування позивачу податкового зобов`язання за 2017 рік здійснено на підставі рішення Мелітопольської міської ради Запорізької області від 14.07.2016 № 1/4.

Відповідно до пп.266.10.3 п.266 ст.266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Згідно з п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним (п.102.4 ст.102 Податкового кодексу України).

Враховуючи, що наведені норми ст.ст.54, 102 Податкового кодексу України були чинними у 2016, 2017 роках, то, відповідно, суд вважає, що відповідач міг нарахувати податкові зобов`язання за 2016, 2017 рік за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту.

У суду відсутні зауваження щодо нарахування, калькуляцій податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, здійсненого контролюючим органом відповідно до пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України за податковими повідомленнями-рішеннями №33644-13 від 19.06.2017 та №0-0832 від 27.05.2018.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення №33644-13 від 19.06.2017 та №0-0832 від 27.05.2018 прийняті відповідачем обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, розсудливо, а отже є правомірними.

Щодо прийняття податкових повідомлень-рішень №0-0832 від 18.04.2019 та №0-0832 від 03.03.2020 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2018 рік та 2019 рік, суд зазначає наступне.

Розрахунок податкового зобов`язання за 2018 рік здійснено на підставі рішення Мелітопольської міської ради від 26.06.2017 № 3/7 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на 2018 рік», яке оприлюднено 28.06.2017.

Розрахунок податкового зобов`язання за 2018 рік здійснено на підставі рішення Мелітопольської міської ради від 25.06.2018 № 4/1 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на 2019 рік», яке оприлюднено 27.06.2018.

Таким чином, доводи позивача про недотримання порядку застосування рішень органів місцевого самоврядування спростовано відповідними доказами.

Беручи до уваги вищезазначене, суд вважає, що відповідач міг нарахувати податкові зобов`язання за 2018, 2019 рік за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту, а відтак що податкові повідомлення-рішення 0-0832 від 18.04.2019 та №0-0832 від 03.03.2020 з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2018 рік та 2019 рік прийняті відповідачем обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, розсудливо, а отже є правомірними.

Також, суд не вбачає підстав для скасування податкової вимоги №32888-56 від 21.06.2019, оскільки податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2016-2019 роки винесені правомірно та, як зазначено у самій вимозі станом на 20.06.2019 за позивачем рахувався податковий борг у розмірі 21810,12 грн. Скасування податкового повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2015 рік жодним чином не впливає на обов`язок сплати грошового зобов`язання із наведеного податку за 2016-2019 роки та наявністю на момент прийняття податкової вимоги податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» як підстави для її прийняття.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України). Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 151,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 23.06.2016 № 138721-13.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 151,00 грн. (сто п`ятдесят одна гривня) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08.11.2021.

Суддя Ю.В. Калашник