Справа № 420/7118/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7118/21
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря - Худика С.А.,

за участю представника апелянта - Лобана О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся з позовом до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не донарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2003 року по 31.12.2007 року із застосуванням базового місяця січень 2003 року; з 01.01.2008 року по 30.11.2015 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року; з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року. Також позивач просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2003 року по 31.12.2007 року із застосуванням базового місяця січень 2003 року, з 01.01.2008 року по 30.11.2015 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року; з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що під час проходження служби, а саме: у період з 01.03.2003 року по 28.02.2018 року, відповідачем не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 26.07.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язано Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належну індексацію грошового забезпечення за період з 26.07.2016 року по 28.02.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року та прийняти нове - про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що переміщення апелянта між військовими частинами, які мають окремий статус юридичної особи та в межах діючого контракту про проходження військової служби в межах структурних підрозділів Національної гвардії України, свідчить про наявність прямого обов`язку відповідача остаточно розрахуватись з ним за не нараховану та не виплачену індексацію грошового забезпечення за весь період проходження військової служби.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні частини позовних вимог щодо встановлення в судовому порядку базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення із посиланням на те, що такі повноваження відносяться виключно до компетенції відповідача. На думку апелянта, правильність застосування базового місяця січень 2008 року підтверджується листом Міністерства оборони України, в якому директор Департаменту фінансів Міністерства оборони України зазначає, що відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики місяць підвищення посадових окладів (тарифних ставок) (базовий місяць) для нарахування індексації є січень 2008 року (лист від 29.12.2017 № 122/0/66-17).

Відповідач, Південне Одеське територіальне управління Національної гвардії України своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 25.12.1997 року по 22.01.2021 року проходив військову службу за контрактом у різних військових частинах Національної гвардії України (в т.ч. спеціальних моторизованих частинах (підрозділах) міліції, екстрадиції та конвойної охорони).

Наказом начальника Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) від 22.01.2021 № 14 позивача було звільнено та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у тому числі грошового (за станом здоров`я) з 22.01.2021 року.

З метою з`ясування повноти розрахунку з позивачем, представник позивача звернувся до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) із запитом від 22.02.2021 року, на який отримав відповідь № 3/10/1/1-589 з доданими копіями особистих карток за 2018-2021 роки.

З метою отримання карток за період 1997-2017 роки представник позивача звернувся до Центрального архівного відділу Національної гвардії України, на що отримав відповідь від 22.02.2021 року № 171 із доданими копіями запитуваних документів.

За попереднім розрахунком представника позивача розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_3 , за період проходження військової служби складає 153843,88 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати індексації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що невиплата позивачу індексації грошового забезпечення, безумовно, є порушенням вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078. Отже, суд визнав, що оскільки мала місце протиправна бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 26.07.2016 року по 28.02.2018 року саме за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .

При цьому, суд визнав, що позовні вимоги за період з 01.01.2003 року по 26.07.2016 року задоволенню не підлягають з огляду на те, що у вказаний період позивач проходив службу в інших військових частинах, які є окремими юридичними особами, а тому у відповідача відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо встановлення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації за період з 26.07.2016 року по 28.02.2018 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування індексації грошового забезпечення та визначення базового місяця належить до повноважень відповідача, які є дискреційними.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду, з таких мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України Про індексацію грошових доходів населення.

Згідно ст. 1 цього Закону, індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно ст. 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року (далі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 року 103 відсотка)

Пунктом 2 Порядку №1078 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Згідно п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Як визначено пунктом 6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

В контексті наведеного суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів свідчить, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Отже, індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог чинних нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12 грудня 2018 року по справі №825/874/17, від 19 червня 2019 року у справі №825/1987/17, а також в постанові від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18.

У рішенні Конституційного суду України від 15.10.2013 року №9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України Про оплату праці такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. В аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

При цьому, відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про правомірність очікувань позивача отримати нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у період проходження служби у В/Ч 3003.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2003 року по 26.07.2016 року колегія судів зазначає таке.

Матеріалами справи встановлено, що з 26.07.2016 року по 15.06.2018 року позивач проходив військову службу в Південному територіальному управлінні Національної гвардії України.

Враховуючи те, що у період з 01.01.2003 року по 26.07.2016 року позивач не проходив військову службу в Південному територіальному управлінні Національної гвардії України - у відповідача відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за вказаний період.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції слушно зазначено, що вказаний спірний період не може становити предмет спору позивача із військовою частиною НОМЕР_1 , оскільки в цьому періоді між учасниками справи фактично не було жодних спірних правовідносин.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача у не нарахуванні та виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2003 року по 26.07.2016 року задоволенню не підлягають.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо визначення базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2021 року було витребувано у Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) відомості про те, чи нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення ОСОБА_2 у період з 26.07.2016 року по 28.02.2018 року із зазначенням, в якому розмірі виплачувалася індексація грошового забезпечення, який базовий місяць був застосований при розрахунку індексації та підстав застосування саме цього базового місяця та відомостей про те, який базовий місяць був застосований до цього та наказ про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 за період з вересня 2016 року по лютий 2018 року.

На виконання ухвали суду відповідачем було направлено довідку, якою повідомлено про те, що враховуючи необхідність підвищення розмірів місячного грошового забезпечення та у зв`язку з обмеженим фінансовим ресурсом, який виділявся на виплату грошового забезпечення, індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 у 2016, 2017 роках та протягом двох місяців 2018 року не здійснювалася.

Також відповідачем зазначено, що під час звільнення ОСОБА_1 була нарахована та виплачена належна сума індексації за періоди з вересня 2016 по листопад 2016, за 2017 та січень - лютий 2018 у сумі 4190,46 грн. (що підтверджено в картці особового рахунку грошового забезпечення за 2021 рік).

Вказана картка особового рахунку грошового забезпечення за 2021 рік дійсно містить відомості про нарахування індексації у розмірі 4433,18 грн.

Втім, доказів щодо виплати вказаної індексації відповідачем до суду, на виконання вимог ухвали суду, не надано.

Представник позивача, у судовому засіданні, також не підтвердив інформацію про виплату позивачу вказаної суми індексації, а також про інформацію щодо будь-яких виплат позивачеві індексації грошового забезпечення.

Також колегія суддів враховує, що Наказом начальника Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) від 22.01.2021 № 14 позивача було звільнено та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Зазначеним наказом постановлено виплатити полковнику медичної служби ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, премію та одноразову грошову допомогу при звільненні.

Даних стосовно виплати позивачеві індексації грошового забезпечення вказаний наказ не містить. Позивач та його представник так само не зазначає про виплату таких сум.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не виконано обов`язку щодо виплати індексації грошового забезпечення позивача за час проходження військової служби у Південному Одеському територіальному управлінні Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса), а тому підстави для висновку, що мало місце порушення прав позивача, пов`язаних із визначенням базового місяця під час розрахунку та виплати індексації грошового забезпечення позивача відсутні. Наразі, мова йде про відновлення права позивач на отримання нарахувань та виплату індексації грошового забезпечення.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на тому, що розрахунок індексації грошового забезпечення та нарахування конкретної суми індексації, у відповідності до положень Порядку №1078 та Закону №1282-XII, є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Варто також зазначити, що існує усталена практика Верховного Суду (постанова від 15.10.2020 р. у справі №240/11882/19, постанова від 27.04.2021 р. у справі №380/1513), яка наголошує на тому, що повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням відповідного базового місяця відсутні.

Враховуючи, що у даному спорі індексація не була виплачена позивачеві, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що належним та ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача в цій частині позовних вимог, є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 26.07.2016 року по 28.02.2018 року.

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не передбачено.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту судового рішення 11.11.2021р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.