Справа № 480/6522/21
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 листопада 2021 р. Справа № 480/6522/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області
про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:
1. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за період з 07.11.2015 року по 23.10.2018 року в сумі 152416,52 грн.
2. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 07.11.2015 року по 23.10.2018 року в сумі 152416,52 грн.
3. Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.11.2015 року позивач звільнений зі служби в органах внутрішніх справ. 19.07.2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення №43 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги років.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року по справі №1840/3172/18 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб згідно з наданим ліквідаційною комісією УМВС України в Сумській області поданням від 09.07.2018 року.

На виконання вказаного рішення суду позивачу було призначено пенсію з 07.11.2015 року довічно та здійснено розрахунок на доплати пенсії позивачу за період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року в сумі 152416,52 грн.

Однак, нарахована доплата пенсії в сумі 152416,52 грн. позивачу не була виплачена.

28.04.2021 року на адресу відповідача позивач направив заяву про здійснення виплати пенсії за період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року. На вказану вище заяву отримав лист від 08.06.2021 року з повідомленням про фактичне виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області рішення суду у справі №1840/3172/18 та про відсутність заборгованості за цим судовим рішенням.

Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим і звернувся до суду.

Ухвалою суду від 22.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі 28.07.2021 (а.с. 24), у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України від 19.07.2018 №43 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги 22 роки та 6 місяців і більше, передбаченої п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які звільнені у період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року (а.с. 10).

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року по справі №1840/3172/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.07.2018 №43 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та згідно з наданим ліквідаційною комісією УМВС України в Сумській області поданням від 09.07.2018 (а.с. 11-13).

На виконання вказаного рішення суду ГУ ПФУ в Сумській області відповідно до протоколу позивачу призначено пенсію з 07.11.2015 року довічно та здійснено розрахунок на доплати пенсії позивачу за період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року в сумі 152416,52 грн (а. с. 14, 15).

28.04.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату нарахованої пенсії(а.с. 16).

Листом № 1800-0202-8/27364 від 08.06.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області повідомлено, що рішення суду у справі №1840/3172/18 головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області виконано у межах покладених судом зобов`язань, заборгованість за цим судовим рішенням відсутня (а.с. 18).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Частинами першою та третьою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 46 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року по справі №1840/3172/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.07.2018 №43 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та згідно з наданим ліквідаційною комісією УМВС України в Сумській області поданням від 09.07.2018 (а.с. 11-13).

На виконання вказаного рішення суду ГУ ПФУ в Сумській області відповідно до протоколу позивачу призначено пенсію з 07.11.2015 року довічно та здійснено розрахунок на доплати пенсії позивачу за період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року в сумі 152416,52 грн (а. с. 14, 15).

Проте, судом встановлено, що нарахована пенсія позивачу у розмірі 152416,52, ГУ ПФУ в Сумській області не виплачена.

Зважаючи на обставини справи, суд дійшов висновку, що не здійснивши позивачу в порушення вимог статті 46 Закону № 1058-IV виплату неотриманої пенсії відповідач допустив протиправну бездіяльність, що свідчить про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача до вчинення необхідних дій з метою відновлення прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 07.11.2015 року по 23.10.2018 року в сумі 152416,52 грн.

Щодо клопотання позивача про звернення судового рішення до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;

7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, суд зазначає, що предметом розгляду справи не є присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України, а саме стягнення вже нарахованої, але не виплаченої пенсії, а тому клопотання про допуск до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії позивачу в межах суми стягнення за один місяць не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за період з 07.11.2015 року по 23.10.2018 року в сумі 152416,52 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, Сумська область, 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по пенсії за період з 07.11.2015 року по 23.10.2018 року в сумі 152416,52 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В задоволенні клопотання про звернення судового рішення до негайного виконання-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук