Справа № 160/5392/19
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 160/5392/19

адміністративне провадження № К/9901/33937/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мороз Л.Л.,

суддів: Стрелець Т.Г., Рибачука А.І.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі №160/5392/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, у якому просив визнати протиправним та скасувати з моменту його прийняття розпорядження голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 "Про перейменування топонімів у населених пунктах області" в частині пункту 35 Додатку 2 згідно якого перейменуванню підлягає вулиця Щербини в Індустріальному районі міста Дніпро на вулиці М. Міхновського.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

10 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі №160/5392/19.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року визнано неповажними причини пропуску строку на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі №160/5392/19 та залишено касаційну скаргу без руху. Надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом направлення до суду касаційної інстанції заяви про поновлення строку на подачу касаційної скарги з наданням відповідних доказів на обгрунтування заяви та надання доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій касаційної скарги.

У заявленому в касаційній скарзі клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження позивач порушував питання про його поновлення, обґрунтовуючи його тим, що постанову суду апеляційної інстанції отримав лише 01 березня 2021 року. В передбачений 30-ти денний строк з часу отримання копії постанови ним було подано касаційну скаргу, яку було повернуто ухвалою від 07 квітня 2021 року та отримано 08 квітня 2021 року засобами електронного зв`язку. Ухвалою від 05 травня 2021 року було повернуто повторно подану касаційну скаргу. 16 червня 2021 року ухвалою Верховного Суду повернуто втретє подану касаційну скаргу та роз`яснено, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 30 вересня 2021 року про залишення касаційної скарги без руху скаржник надіслав заяву про усунення недоліків касаційної скарги в якій, підстави пропуску строку на касаційне оскажне обгрунтовує тим, що його інтереси представляв адвокат наданий Дніпровським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Після трьох невдалих спроб звернення з касаційною скаргою до Верховного Суду, 21 липня 2021 року звернувся до місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з проханням змінити адвоката. 04 серпня 2021 року отримав відповідь про відсутність підстав для заміни адвоката. Лише 10 вересня 2021 року адвокатом були направлені на електронну адресу необхідні процесуальні документи для звернення до суду касаційної інстанції та в той же день касаційна скарга була направлена до Верховного Суду.

Суд наголошує, що пропущений строк касаційного оскарження може бути поновлений судом, якщо за результатами оцінки та перевірки наведених заявником у відповідній заяві підстав пропуску такого строку, суд дійде висновку про їх поважність.

Так, згідно статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Для здійснення судом належної оцінки та перевірки доводів, наведених заявником в обґрунтування поважності підстав пропуску строку касаційного оскарження, такі доводи повинні бути підтверджені відповідними письмовими документами або іншими доказами, з яких достовірно вбачається існування обставин, зазначених у заяві про поновлення строку.

При цьому, відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Отже, нормами процесуального закону учасників справи зобов`язано діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку касаційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої та/або суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Дослідивши зазначені позивачем доводи у підтвердження наявності підстав для поновлення строку касаційного оскарження, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні такого клопотання.

Слід зауважити, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі «Компанія «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії).

У рішенні у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначено в пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№32053/13), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обґрунтованого рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Як вже зазначалося вище, позивач, як на поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, посилається на вчасне звернення з первинною касаційною скаргою, неоднорозове звернення до Верховного Суду з касаційними скаргами, які було повернуто скаржнику, спробу замініти адвоката, неможливістю вплинути на підготовку касаційної скарги та отримання необхідних процесуальних документів від адвоката лише 10 вересня 2021 року.

Однак, скаржник не навів об`єктивних перешкод для приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України у більш стислі строки, враховуючи, що Верховний Суд неодноразово надав вичерпні роз`яснення щодо належної форми звернення до суду касаційної інстанції.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

При цьому, проміжок часу, який сплинув після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (03 лютого 2021 року) до звернення з касаційною скаргою (10 вересня 2021 року), є досить тривалим, та значно перевищує процесуальний строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.

З огляду на вказане, Суд дійшов висновку про те, що при належному добросовісному відношенні скаржник не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в найкоротший строк після отримання ухвали Верховного Суду від 22 червня 2021 року про повернення втретє поданої касаційного скарги, проте, таким правом не скористався, а тому обставини, зазначені скаржником в обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, не можуть бути підставою для поновлення такого строку.

Оцінивши доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, проаналізувавши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання поважними причин пропуску скаржником строку на касаційне оскарження та задоволення заяви про поновлення цього строку.

За правилами пункту 4 частини першої статті 333 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, враховуючи те, що наведені позивачем для поновлення строку касаційного оскарження визнані судом неповажними, колегія суддів, відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 329, 333 Кодексу адміністративного судочинства України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі №160/5392/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження.

Надіслати скаржнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіЛ.Л. Мороз Т.Г. Стрелець А.І. Рибачук