Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №ЗД/380/46/21
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

11 листопада 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Карп`як О.О., розглянувши в письмовому провадженні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Комтех Аутдор про забезпечення позову до подання позовної заяви до Виконавчого комітету Луцької міської ради, Комунального підприємства Луцькреклама, Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства Луцькспецкомунтранс,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Комтех Аутдор (79035, м. Львів, вул. Зелена, 109, кім. 316) про забезпечення позову до подання позовної заяви до Виконавчого комітету Луцької міської ради (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Б.Хмельницького, 19), Комунального підприємства Луцькреклама (43016, Волинська область, м. Луцьк, вул. Л.Українки, 28), Луцького спеціального комунального автотранспортного підприємства Луцькспецкомунтранс (43010, Волинська область, м. Луцьк, вул. Дубнівська, 64), шляхом:

- заборонити комунальному підприємству «Луцькреклама» , Луцькому спеціальному комунальному автотранспортному підприємству «Луцькспецкомунтранс», виконавчому комітету Луцької міської ради та іншим особам, які можуть діяти за їх дорученням або самостійно, вчиняти дії, спрямовані на демонтаж спеціальних рекламних конструкцій, встановлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Комтех Аутдор» на підставі дозволів на розміщення зовнішньої реклами у місті Луцьку від 01.10.2005 №332 (пр. Відродження, 23), від 01.12.2005 №338 (пр. Соборності вул. Чорновола), від 01.10.2005 №343 (пр. Відродження,37) та від 01.10.2005 №357 (вул. Паркова вул. Глушець), з причин закінчення (або не продовження) строку їх дії.

В обґрунтування вказаної заяви представник Товариства з обмеженою відповідальністю Комтех Аутдор зазначив, що заявник здійснює на території м. Луцьк господарську діяльність з розміщення зовнішньої реклами. Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради Про демонтаж засобів зовнішньої реклами №898-1 від 03.11.2021 року зобов`язано власників засобів зовнішньої реклами, у т.ч. і ТОВ Комтех Аутдор, демонтувати рекламні конструкції розміщені без відповідних дозволів. З наданих КП «Луцькреклама» документів прямо слідує, що виконання рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.11.2021 №898-1, які зазначені у додатку до цього рішення, покладено на КП «Луцькреклама» та ЛС КАП «Луцькспецкомунтранс», заявнику надано 5 календарних днів (тобто до 10.11.2021) для демонтажу власними силами своїх рекламних засобів, зазначених у п.1-4 додатку до цього рішення та у листі КП «Луцькреклама» від 05.11.2021 №01-06/229. Починаючи з 11.11.2021 рекламні засоби заявника, зазначені у листі КП «Луцькреклама» від 05.11.2021 №01-06/229 можуть бути демонтовані силами КП «Луцькреклама» або іншими особами, що можуть діяти за його дорученням, у будь який момент. Тому вважає, що вказані документи самі по собі свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову, який у даний готується заявником, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за цим позовом, направленим на захист права позивача провадити господарську діяльність з розміщенням зовнішньої реклами на вказаних рекламних засобах або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника як власника вказаних рекламних засобів, за захистом яких він має намір звернутися до суду. Вказує, вказані обставини самі по собі свідчать про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених п.1 ч.2 ст.150 КАС України, до його пред`явлення, як це передбачено самою цією нормою, так і ч.2 ст.152 КАС України. Також вказує, що якщо після примусового демонтажу рекламних засобів заявника на ці місця будуть видані нові дозволи на розміщення рекламних засобів іншими розповсюджувачами зовнішньої реклами, відновити попереднє становище буде неможливо взагалі.

За правилами ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд керується таким.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст.ст. 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч. 2 ст. 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 КАС, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17.

При цьому, суд зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив, що демонтаж спірних рекламних засобів (рекламних конструкцій) може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист поновлення порушених прав або інтересів заявника.

У випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

Таким чином, із цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Водночас, важливим є зауважити, що при розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.

Правомірність та оцінка оскаржуваного рішення підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті про його оскарження та буде надана судом за результатами розгляду справи. Задоволення заяви про забезпечення позову фактично буде розглядом позовних вимог по суті, що не відповідає призначенню правового інституту забезпечення адміністративного позову.

Разом з тим, суд вбачає за необхідне наголосити на тому, що порушене право заявника буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

У рішенні Виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.11.2021 №898-1 «Про демонтаж засобів зовнішньої реклами» вказано, що при його прийняття керувались Законом України «Про рекламу», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою КМ України від 29.12.2003 №2067 та Порядку розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 19.02.2020 №96-1.

У п.3 вказаного рішення зазначено, Луцькому спеціальному комунальному автотранспортному підприємству «Луцькспецкомунтранс» забезпечити зберігання демонтованих рекламних конструкцій.

Закон України від 03.07.1996 №270/96-ВР «Про рекламу» (далі - Закон № 270/96-ВР) визначає засади рекламної діяльності в Україні, регулює відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами.

Відповідно до статті 1 цього Закону зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг; рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача.

Статтею 3 Закону № 270/96-ВР передбачено, що законодавство України про рекламу складається з цього Закону та інших нормативних актів, які регулюють відносини у сфері реклами.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 16 Закону № 270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Типові правила розміщення зовнішньої реклами затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 2067 від 29.12.2003 (далі - Типові правила №2067). Ці Правила регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

За приписами пункту 28 Типових правил №2067 (зі змінами), у разі зміни містобудівної ситуації, проведення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування рекламного засобу, які зумовлюють необхідність зміни місця розташування рекламного засобу, робочий орган у семиденний строк письмово повідомляє про це розповсюджувача зовнішньої реклами. У десятиденний строк з початку зміни містобудівної ситуації, реконструкції, ремонту, будівництва робочий орган надає розповсюджувачу зовнішньої реклами інформацію про інше рівноцінне місце. У разі досягнення згоди щодо нового місця розташування рекламного засобу вносяться зміни у дозвіл.

Отже Типові правила № 2067 місять підстави та порядок зміни місць розташування рекламного засобу з наданням розповсюджувачу зовнішньої реклами інформації щодо іншого рівноцінного місця.

Отже, рішення про демонтаж рекламних засобів не є розпорядженням майном, проте демонтаж має здійснюватися з підстав передбачених нормативним актом про рекламу, який у визначених випадках передбачає повернення майна.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 15.07.2019 у справі №580/332/19, від 17.10.2019 у справі №640/7285/19, від 18.02.2021 у справі №640/3755/20 та від 11.03.2021 у справі №260/1168/19, від 22.09.2021 у справі №160/6846/21.

Відтак, твердження заявника про те, що вирішення судом адміністративного спору за таким позовом не призведе саме по собі до ефективного захисту прав, свобод та інтересів заявника від порушень з буку суб`єктів владних повноважень є необґрунтованим.

Водночас рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.11.2021 №898-1 прийняте органом місцевого самоврядування та є чинним, отже до розгляду справи по суті передчасно робити висновки щодо його протиправності або спричинення шкоди в наслідок його реалізації.

Суд враховує, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень безумовно справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Щодо понесення позивачем певних матеріальних збитків, то суд в питанні вжиття заходів забезпечення позову у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №826/14951/18 дійшов наступних висновків:

«Щодо ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів, Суд звертає увагу, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі».

Враховуючи доводи позивача з питання забезпечення позову, суд приходить до висновку, що з наявних матеріалів заяви не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом таких заходів створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, а тому у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Комтех Аутдор про забезпечення позову до подання позовної заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 150 - 154, 156, 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Комтех Аутдор про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду в порядку, передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України, та у строки визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна