Справа № 620/4526/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4526/21 Суддя першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 відповідного статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2015 року № 740;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року та видати позивачу "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, який відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії загинув у наслідок поранення - «Вогнепальне поранення голови», одержане під час проходженням військової служби, що, у відповідності до вимог статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надає право позивачці на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні заяви позивача про видачу такого посвідчення.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, враховуючи приписи ч.1 ст. 308 КАС України, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який загинув 22 березня 2019 року в результаті вогнепального поранення в голову під час несення служби в зоні проведення антитерористичної операції в м. Константинівка Донецької області.

27 березня 2019 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області видано свідоцтво серія НОМЕР_1 про смерть ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 22.06.2020, поранення колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1990 р.н. - «Вогнепальне поранення голови», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, лікарським свідоцтвом про смерть від 26.03.2019, одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби.

14 січня 2021 року позивач звернулась до управління праці і соціального захисту населення Деснянської району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради із заявою про встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту». Також, до заяви були додані усі підтверджуючі документи, які необхідні для встановлення відповідного статусу.

Однак, відповідач листом від 21.01.2021 року за вих. № 11-05/555 відмовив позивачу у наданні відповідного статусу та отримання відповідних пільг. Позивач, вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За приписами статті 4 Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно пунктів 1, 9 частини другої статті 7 Закону до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 20-рп/2004 за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав (частина перша статті 4). Розділ II цього Закону визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці та особи вільнонайманого складу військових формувань, працівники правоохоронних органів, які безпосередньо брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів військ діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Так, за даними лікарського свідоцтва про смерть № 85 від 26.03.2019 року «Вогнепальне поранення голови» одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби.

Також згідно витягу з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 22.06.2020 р., поранення колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , 1990 р.н. - «Вогнепальне поранення голови», яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом пункту 1 статті 10 Закону чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 - син позивачки, помер внаслідок поранення, одержаного під час виконання обов`язків військової служби.

Довідкою Чернігівського зонального відділу військової служби правопорядку від 19.05.2020 року № 84 підтверджено факт того, що старший сержант ОСОБА_2 в період з 30.04.2018 року по 12.05.2018 року, з 14.08.2018 року по 15.11.2018 року, з 12.02.2019 року по 22.03.2019 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Абзацом 2 пункту 7 цього Положення передбачено, що «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад за місцем реєстрації громадянина.

Таким чином, чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється на членів сім`ї військовослужбовців, які загинули внаслідок поранення, одержаного під час виконання обов`язків військової служби.

В силу абзацу 16 пункту 1 статті 10 Закону до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, серед іншого, батьки, з огляду на що, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості доводів ОСОБА_1 та необхідності їх задоволення.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, щодо відсутності законних підстав для застосування в межах спірних правовідносин ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з огляду на те, постановою ВЛК було визначено причинний зв`язок поранення, що призвело до смерті ОСОБА_2 відповідно до п.п. «в» п.21.5 гл.21 розділу ІІ Положення № 402, а саме - «поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, та, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно не пов`язане з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення, з огляду на те, що, як вказувалось вище, довідкою Чернігівського зонального відділу військової служби правопорядку від 19.05.2020 року № 84 підтверджено факт того, що старший сержант ОСОБА_2 по 22.03.2019 року (дата смерті) брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, отже ОСОБА_2 , як це передбачено п.1 ч.1 ст. 10 Закону N 3551-XII загинув (пропали безвісти) або помер внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини. Доказів, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок правопорушення матеріали справи не містять.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Повний текст виготовлено 09 листопада 2021 року.