Справа № 640/15345/21
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського окружного адміністративного суду на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року (розглянута у порядку спрощеного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського окружного адміністративного суду, третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київського окружного адміністративного суду (далі - відповідач), третя особа - Державна судова адміністрація України, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди у період з 01.04.2020 по 27.08.2020 включно із застосуванням обмежень, встановлений Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»,

- стягнути з відповідача на користь позивача суму недоотриманої суддівської винагороди у розмірі 175869,74 гривень.

22.07.2021 позивачем через канцелярію суду була подана заява про зменшення позовних вимог в якій вона просила суд прийняти заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині періоду стягнення та розміру суми, а саме: «прошу суд стягнути на мою користь суму недоотриманої суддівської винагороди за період з 01 травня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно, у розмірі 164 609,04 грн., з відрахуванням обов`язкових податків і зборів». Зазначені уточнення прийняті судом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що, що відповідачем протиправно нараховано та виплачено суддівську винагороду за період з квітня 2020 року із застосуванням обмеження, передбаченого частиною третьою статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», оскільки відповідне обмеження належної до виплати позивачу суддівської винагороди 10 мінімальними розмірами заробітної плати прямо суперечить нормам Конституції України та нормам Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Київського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (включно) суддівської винагороди із застуванням обмежень, встановлених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-ІХ.

Стягнено з Київського окружного адміністративного суду (1133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму недоотриманої суддівської винагороди за період з 01.05.2020 по 27.08.2020 включно, у розмірі 164 609,04 грн. (сто шістдесят чотири тисячі шістсот дев`ять грн. 04 коп.) з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження суддівської винагороди у межах стягнення за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до Указу Президента України «Про призначення суддів» від 13.11.2008 № 1037/2008 ОСОБА_1 призначена строком на п`ять років на посаду судді Херсонського окружного адміністративного суду.

Указом Президента України «Про переведення суддів» від 21.09.2012 № 551/2012 ОСОБА_1 переведено на роботу на посаді судді Київського окружного адміністративного суду.

Постановою Верховної Ради України від 08.10.2013 № 620-VII ОСОБА_1 обрано суддею Київського окружного адміністративного суду безстроково.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX, який набрав чинності 18 квітня 2020 року внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» шляхом його доповнення, зокрема, статтею 29 наступного змісту: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки».

Відповідно до частини 3 вказаної статті обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні, крім іншого, суддівської винагороди.

Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) наведені вище положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» зі змінами.

Згідно довідки від 17.03.2021 №03-25/2214/21, яка видана Київським окружним адміністративним судом, щодо розміру фактично нарахованої суддівської винагороди, виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених Законом України від 02.06.2016 № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 за період з 01.04.2020 по 31.08.2020 сума обмеження в розмірі 10 МЗП згідно Закону України від 13.04.2020 № 553- ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» складає 175869,74 грн., у тому числі:

- за період 01.04.2020 по 30.04.2020 - 11260,70 грн.;

- за період з 01.05.2020 по 31.05.2020 - 59795,79 грн.;

- за період з 01.06.2020 по 30.06.2020 - 39054,13грн.;

- за період з 01.07.2020 по 31.07.2020 - 58658,37 грн.;

- за період з 01.08.2020 по 31.08.2020 - 7100,75 грн.

Не погоджуючись із такими діями щодо обмеження розміру суддівської винагороди, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Переглядаючи зазначене рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що суд першої інстанції, обравши ефективний спосіб відновлення порушеного права позивача, не звернув увагу на таке.

За правилами частин 3, 4 статті 148 Закону № 1402-VIII, Державна судова адміністрація України (далі - ДСА України) здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів; функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Отже, для правильного вирішення цієї справи суд першої інстанції мав би з`ясувати також правовий (звідси і процесуальний) статус ДСА України через призму компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні обмежень при виплаті позивачу відповідних сум при звільненні, адже ТУ ДСА України у Черкаській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня може здійснювати свої повноваження виключно в межах тих асигнувань, які ДСА затвердила у його кошторисі на відповідний рік.

Зважаючи на положення статей 148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України, виплата суддівської винагороди, а також інших сум здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких, зокрема щодо Київського окружного адміністративного суду, є ДСА України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на всі потреби.

Наведене свідчить, що саме ДСА України як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за несвоєчасні виплати при звільненні судді.

Окрім того слід зазначити, що у віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей.

Приписами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, обумовлено, що наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. У цьому зв`язку, враховуючи приписи частини першої статті 2, частини першої статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів.

Колегія суддів під час перегляду рішення суду першої інстанції у даній справі враховує відповідні висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 20.10.2021 у справі № 580/4201/20.

На підставі вище зазначено, за такого правового врегулювання, правильне вирішення справи та застосування ефективного способу захисту порушеного права вимагає, щоб відповідачем за цим позовом також була Державна судова адміністрація України, яка є головним розпорядником бюджетних коштів і несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема витрат на суддівську винагороду, а також виплати належних сум при звільненні суддів.

Між тим, суб`єктний склад учасників цієї справи залишився таким, яким його визначила позивач. Ураховуючи принцип офіційного з`ясування обставин справи, суд першої інстанції може самостійно залучити співвідповідача (частина 3 статті 48 КАС України) чи залучити другого відповідача (частина 4 статті 48 КАС), якщо для цього є підстави. На думку колегії суддів, у такій площині суд першої інстанції спірних правовідносин не розглядав.

Викладене дає підстави для висновку про недотримання судом першої інстанції принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та подальшого виконання судового рішення, а окрім того припустився процесуальних порушень, не визначивши повне коло відповідачів у даній справі.

Таким чином, апеляційна скарга Київського окружного адміністративного суду підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київського окружного адміністративного суду - задоволити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Київського окружного адміністративного суду, третя особа: Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дій та стягнення коштів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль