Справа № 727/8597/21
Суддя: Танасійчук Н. М.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/8597/21
Провадження № 2-а/727/100/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі: головуючого судді: Танасійчук Н.М.

при секретарі Желик І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради в особі Інспекції паркування, Інспектора з паркування Інспекції з паркування Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради Боднарашека Анатолія Танасійовича про скасування постанови СЕ №00133468 від 02.08.2021 року у справі про адміністративне правопорушення та постанови СЕ№0014786 від 28.06.2021 року у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з адміністративним позовом до Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради в особі Інспекції паркування, Інспектора з паркування Інспекції з паркування Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради Боднарашека Анатолія Танасійовича про скасування постанови СЕ №00133468 від 02.08.2021 року, у справі про адміністративне правопорушення, постанови СЕ№0014786 від 28.06.2021 року у справі про адміністративне правопорушення..

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що Інспектором з паркування Інспекції з паркування Управління контролю за благоустроєм міста Чернівецької міської ради Боднарашеком Анатолієм Танасійовичем винесено постанову СЕ №0013468 від 02.08.2021 та постанову СЕ №0014786 від 26.08.2021 про накладення на нього адміністративних стягнень.

Зазначені постанови ним отримано наручно під розпис 26.08.2021.

Вказує, що в обох випадках він здійснював стоянку свого легкового автомобіля на краю тротуару з дотриманням підпункту в) п. 15.10 ПДР України, який передбачає виняток із заборони паркування, зокрема дозволяє стоянку легкового автомобіля на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри, що ним було виконано. Та жодних порушень зупинки (стоянки) не вчиняв, а тому відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, зазначені у оскаржуваних постановах.

Разом з тим, Відповідач 2, вбачаючи в його діях наявність правопорушень ПДР України, склав оскаржувані постанови за різними статтями КУпАП.

У оскаржуваній постанові СЕ 30013468 від 02.08.2021 року позивачу ставиться в провину те, що він здійснив стоянку на тротуарі (не на краю тротуару), чим порушив пп. в) п. 15.10 ПДР» та притягнуто до відповідальності за ст. 122 ч.3 КУпАП

Згідно оскаржуваної СЕ №0014768 від 26.08.2021 року позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме за порушення правил стоянки, передбачених пп. б) п. 15.10 ПДР України, тобто за стоянку на тротуарі.

Вказані постанови позивач вважає незаконними та необґрунтованими, просить їх скасувати.

07 жовтня 2021 року представниками відповідача спрямовано на адресу суду відзив на адміністративний позов, в якому останні зазначають, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. В обгрунтування вказаного зазначають, що відповідно до п.11.13 ПДР, рух тротуарами заборонений, тому на тротуарах дозволяється виїжджати тільки двома колесами передньою або бічною частиною автомобіля. Та звертають увагу суду, на те що з доданих до позову фотоматеріалів вбачається, що позивач здійснив стоянку свого транспортного засобу усією його проекцією на тротуарі повністю ( чотирма колесами) , а не на краю тротуару на що вказує позивач. Крім того вказують, що згідно п. 15.10 ПДР , стоянка на тротуарі дозволена тільки в тих місцях де є відповідний дорожній знак, встановлений з табличкою. Вважають, що оскільки позивачем була здійснена стоянка транспортного засобу в місці, де такий знак відсутній, останній підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, а відтак підстави для скасування оскаржуваних постанов відсутні.

Позивач в судове засідання не з`явився, попердньо надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує.

Представники відповідача до суду не з`явилися, у відзиві клопотали про розгляд справи у їх відсутності.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.4 ст.229 КАС України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу без участі сторін на підставі наявних у ній матеріалів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В ч.1 ст.5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави .

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.286 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Суд, виходячи з даних вимог закону, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно зістаттею 14 Закону України "Про дорожній рух"учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону.

Відповідно до пункту 1.1.Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України"Продорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пункту 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Що стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, є адміністративним правопорушенням, що тягне за собою накладення відповідного адміністративного стягнення.

Позивачу ставиться в провину здійснення стоянки на тротуарі (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), тобто порушення вимог п.п. «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху.

Аналізуючи пп. «б» та пп. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху України у системній взаємодії, суд приходить до висновку, що стоянка легкового автомобіля на тротуарі можлива у декількох випадках: а) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці; б) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Тобто, пп. «в» слід вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом «б» п. 15.10ПДР, аналогічно як і при застосуванні табличок 7.6.2, 7.6.3., 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39. Таким чином, суд вважає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністратвивної відповідальності за порушення пп. «б» п. 15.10ПДР є неправомірним, якщо автомобіль було припарковано із дотриманням умов, передбачених п. «в» вказаного пункту Правил.

Отже, на думку суду, підлягає доведенню відповідачами недотримання позивачем таких умов, а саме: розташування легкового автомобіля на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається менше двох метрів.

Із долучених до позовної заяви фотознімків, із зображенням автомобіля позивача, номерний знак НОМЕР_1 , з`ясовано, що автомобіль позивача розташований на краю тротуару.

Разом з тим, доказів того, що відповідачем здійснювався замір відстані від місця стоянки автомобіля позивача до краю тротуару, де здійснюють рух пішоходи, за допомогою якого можливо було б встановити, що на тротуарі для руху пішоходів залишилося менше 2 метрів, матеріали справи не містять.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП є недоведеним, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Що стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.3 ст.122 КУпАП, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, є адміністративним правопорушенням, що тягне за собою накладення відповідного адміністративного стягнення.

Позивачу ставиться в провину здійснення стоянки на тротуарі (не на краю тротуару) та порушення вимог п.п. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху.

Аналізуючи п. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху України у системній взаємодії з ч.3 КУпАП, суд приходить до висновку, що стоянка легкового автомобіля на тротуарі можлива у випадку пп."в" п. 15.10 ПДР України на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри та при умові, що припаркований легковий автомобіль не чинитиме перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Тобто, пп. «в» слід вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом «б» п. 15.10ПДР, аналогічно як і при застосуванні табличок 7.6.2, 7.6.3., 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39. Таким чином, суд вважає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення пп. «в» п. 15.10ПДР є неправомірним.

З огляду на притянення позивача до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.3 КУпАП, на думку суду, підлягає доведенню відповідачами недотримання позивачем таких умов: розташування легкового автомобілю на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається менше двох метрів або ж той факт, що припаркований автомобіль створював перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху

Із долучених до позовної заяви фотознімків, розміщених на сайті відповідача із зображенням автомобіля позивача, номерний знак НОМЕР_1 з`ясовано, що автомобіль позивача розташований на краю тротуару.

Разом з тим, доказів того, що відповідачем здійснювався замір відстані від місця стоянки автомобіля позивача до краю тротуару, де здійснюють рух пішоходи, за допомогою якого можливо було б встановити, що на тротуарі для руху пішоходів залишилося менше 2 метрів, матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять доказів про те, що припаркований автомобіль створював перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3ст. 122 КУпАП є недоведеним, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Пунктом 3 ч. 3ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, позов ОСОБА_1 про скасування постанов СЕ №00133468 від 02.08.2021 року та СЕ№0014786 від 28.06.2021 року у справах про адміністративні правопорушення та закриття справ про адміністративні правопорушення підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином з відповідача на кристь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.

Керуючись ч. 1 ст.6,245-247,251,258,283,287,289 КУпАП, ст.2,8,9,72-77,78,139, 205,241-246,250,286,292,295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради в особі Інспекції паркування, Інспектора з паркування Інспекції з паркування Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради Боднарашека Анатолія Танасійовича про скасування постанови СЕ №00133468 від 02.08.2021 року у справі про адміністративне правопорушення та постанови СЕ№0014786 від 28.06.2021 року у справі про адміністративне правопорушеннязадовольнити.

Скасувати постанову СЕ №00133468 від 02.08.2021 року у справі про адміністративне правопорушення, яка винесена відносно ОСОБА_1 та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Скасувати постанову СЕ№0014786 від 28.06.2021 року у справі про адміністративне правопорушення , яка винесена відносно ОСОБА_1 та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Управління порядку та контролю за благоустроєм Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 554 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.М.Танасійчук