Справа № 675/238/21
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 675/238/21

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

09 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання незаконною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання незаконною та скасування постанови від 10.12.2020 року про поміщення засудженого в карцер строком на 10 (десять) діб.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Позивач зазначає, що він був поміщений разом з ОСОБА_2 в загальну масу засуджених камери № 18 сектору для тримання засуджених чоловіків до довічного позбавлення волі, з яким мав конфлікт. При цьому, позивач стверджує, що ОСОБА_2 раніше вже відбував покарання у виді позбавлення волі, а тому Державна установа "Замкова виправна колонія (№58)" порушила ч. 2 ст. 92 КВК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі в Державній установі "Замкова виправна колонія (№ 58)".

01 грудня 2020 року о 10 год. 30 хв. позивач допустив порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, а саме безпідставно в категоричній формі відмовився проживати в загальній масі засуджених камери №18 сектору для тримання засуджених чоловіків до довічного позбавлення волі, про що складені рапорти молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки ОСОБА_3 від 01.12.2020 та заступника ЧПНК Драча О.М. від 01.12.2020.

В ході бесіди виховного характеру 07.12.2020 ОСОБА_1 вину не визнав, письмові пояснення надавати відмовився.

В ході проведення службової перевірки встановлено, що причин, які б перешкоджали позивачеві проживати в загальній масі засуджених камери №18 сектору для тримання засуджених чоловіків до довічного позбавлення волі не виявлено, ніхто із засуджених СДПВ в конфліктних ситуаціях із ним не перебуває та не перебував раніше, про що свідчать матеріали службового дослідження по даному факту.

Позивач на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує, порушення режиму відбування покарання допускав і раніше, що підтверджується рапортом начальника відділення СПС Прокопивнюка Є.П. від 07.12.2020 року, довідкою про заохочення та стягнення від 07.12.2020 року.

Позивача було ознайомлено з місцем, датою та часом проведення дисциплінарної комісії, та надано можливість звернення за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

10.12.2020 року дисциплінарною комісією державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" було прийнято рішення про поміщення позивача в карцер строком на 10 діб.

Відповідно до постанови начальника державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" від 10.12.2020 року про накладення дисциплінарного стягнення, позивача поміщено в карцер строком на 10 діб.

Вважаючи, що дії посадових осіб відповідача є протиправними, а притягнення до дисциплінарної відповідальності безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач допустив порушення вимог встановленого порядку відбування покарання, а саме: відмовився проживати в загальній масі засуджених.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини першої ст. 1 Кримінально-виконавчого Кодексу України (далі - КВК України), кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Відповідно до ч.1 ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Ст. 5 Кодексу визначено, що кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.

Відповідно до ч.2-3 ст.92 КВК України вперше засуджені до позбавлення волі тримаються окремо від тих, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.

Ізольовано від інших засуджених, а також роздільно тримаються: засуджені до довічного позбавлення волі; засуджені, яким покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі; засуджені, яким покарання у виді смертної кари або довічного позбавлення волі замінено позбавленням волі на певний строк у порядку помилування або амністії; засуджені за вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 255, статтями 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Таким чином, КВК України передбачає особливості тримання вперше засуджених та засуджених до довічного позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.150 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі відбувають покарання: чоловіки - у секторах максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки та виправних колоніях максимального рівня безпеки; жінки - у секторах середнього рівня безпеки виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання та виправних колоніях середнього рівня безпеки.

Відповідно до ч.2 ст.150 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Ч.1 ст. 151 КВК України передбачено, що засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері.

Так, доводи позовної заяви та апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 був поміщений разом з ОСОБА_2 в загальну масу засуджених камери № 18 сектору для тримання засуджених чоловіків до довічного позбавлення волі, з яким мав конфлікт. При цьому, позивач стверджує, що ОСОБА_2 раніше вже відбував покарання у виді позбавлення волі, а тому Державна установа "Замкова виправна колонія (№58)" порушила ч. 2 ст. 92 КВК України.

У зв`язку з необхідністю з`ясування усіх обставин справи, ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року витребувано у Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" наступну інформацію:

1. Чи відбував ОСОБА_4 раніше покарання у виді позбавлення волі?

2. Чи був ОСОБА_4 станом на 01.12.2020 поміщений разом з ОСОБА_1 в загальну масу засуджених камери № 18 сектору для тримання засуджених чоловіків до довічного позбавлення волі?

На виконання вимог вказаної ухвали відповідачем надано суду довідку Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" від 18.10.2021 № 5 та копію довідки з особової справи про судимість з ДІД щодо засудженого ОСОБА_5 .

Судова колегія, дослідивши надані документи, дійшла висновку про підтвердження доводів апелянта щодо порушення Державною установою "Замкова виправна колонія (№58)" вимог ч. 2 ст. 92 КВК України.

Отже, у ОСОБА_1 були правомірні підстави для відмови у проживанні в загальній масі засуджених камери № 18 сектору для тримання засуджених чоловіків до довічного позбавлення волі.

При цьому, у відзиві не апеляційну скаргу відповідачем не спростовано вказаних обставин.

А тому, судова колегія вважає, що наявні підстави для визнання незаконною та скасування постанови від 10.12.2020 року про поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер строком на 10 (десять) діб, винесену начальником Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" Довгополенко П.В.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, не витребував у відповідача для підтвердження доводів позивача необхідних документів та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року - скасувати.

Прийняти нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову від 10.12.2020 року про поміщення засудженого ОСОБА_1 в карцер строком на 10 (десять) діб, винесену начальником Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" Довгополенко П.В.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.