Справа № 340/5270/21
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/5270/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання неправомірним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії,, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Березовську І.А., звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області №326 від 16 квітня 2021 року;

- зобов`язати Знам`янську міську раду Кропивницького району Кіровоградської області затвердити проект землеустрою та передати ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 2.0000 га з кадастровим номером :53:000:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також адвокат Березовська І.А. просить суд зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом п`ятнадцяти днів з дня набрання законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Петрівської сільської ради Знам`янського району від 21.10.2020 року №848 йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га в приватну власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Реалізуючі дане рішення замовлено та розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Проект землеустрою пройшов всі необхідні погодження передбачені земельним законодавством. Відповідно до розпорядження КМУ від 12.06.2020р. №716-р «Про добровільне об`єднання територіальних громад», повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою щодо якої розроблено проект землеустрою, перейшли до Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області. З метою затвердження проекту землеустрою позивач передав на затвердження відповідачу вказаний проект, проте рішенням Знамянської міської ради від 16.04.2021р. №326 відмовлено у затверджені проекту землеустрою з посиланням на ст.24 Закону України ''Про регулювання містобудівної діяльності'' у якій зазначено про те, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності у власність чи користування фізичним особам для містобудівних потреб забороняється. Зазначена відмова, як на думку представника позивача, є протиправною, оскільки позивач має намір отримати земельну ділянку у власність не для містобудівних потреб, а для ведення особистого селянського господарства.

Знам`янською міською радою Кіровоградської області (надалі відповідач) подано відзив на позов вимоги якого не визнаються з тих підстав, що позивач жодним чином не довів, що бажана земельна ділянка відводиться не для містобудівних потреб, а тому рішення про відмову в затвердженні проектної документації, в силу приписів статті 24 Закону України ''Про регулювання містобудівної діяльності'', є правомірним.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій зазначено про те, що бажана земельна ділянка має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, а не для містобудівної діяльності, тому доводи відповідача є протиправними.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.07.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам встановлено процесуальні строки на подання заяв по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням сорок шостої сесії сьомого скликання Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області від 21.10.2020 року №848 ''Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особитсого селянського госодпраства'' ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2,00 га (рілля) за рахунок земель комунальної власності сільськогосподарського (а.с.23).

На підставі вказаного рішення позивачем було замовлено, а ТОВ ''Інститут проблем оточуючого середовища України'' виготовлено проект землеустрою, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :53:000:0003 (а.с.21).

Згідно розпорядження КМУ від 12.06.2020р. №716-р «Про добровільне об`єднання територіальних громад» повноваження щодо розпорядження земельною ділянкою стосовно якої розроблено проект землеустрою, перейшли до Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

З метою затвердження проекту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність позивач звернувся до відповідача.

Рішенням ІХ сесії VIII скликання від 16 квітня 2021 року №326 ''Про відмову в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 '' відмовлено у затвердженні проекту землеустрою у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, а саме, відповідно до статті 24 Закону України ''Про регулювання містобудівної діяльності'' у разі відсутності плану зонування або детального плату території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача /надання земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється (надалі спірне рішення, а.с.24).

Отже правомірність та законність спірного рішення є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільська, селищна, міська рада питання регулювання земельних відносин повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях і відповідно до закону.

У відповідності зі статтею 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.

Повноваження сільської, селищної, міської ради у галузі земельних відносин передбачені, зокрема, статтями 12, 122 Земельного кодексу України.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст. 122 Земельного кодексу України).

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У процесі децентралізації влади та реформи місцевого самоврядування, у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України, Петрівська сільська рада як орган місцевого самоврядування припинила свої повноваження.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року №716-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Кіровоградської області" на території Кіровоградської області затверджено 49 громад, зокрема Знам`янську міську територіальну громаду, до складу території якої увійшла територія Петрівської територіальної громади Знам`янського району Кіровоградської області.

Підпунктом 11 пункту 1 постанови Верховної Ради України №807-IX від 17.07.2020 року "Про утворення та ліквідацію районів" постановлено утворити у Кіровоградській області, зокрема, Кропивницький район, до складу якого увійшла територія Знам`янської територіальної громади, а підпунктом 11 пункту 2 цієї постанови постановлено ліквідувати у Кіровоградській області зокрема Знам`янський район.

Отже Знам`янська міська територіальна громада стала правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої Петрівської територіальної громади, у тому числі земельних ділянок, розташованих на її території. Новообрана Знам`янська міська рада стала правонаступником прав та обов`язків Петрівської сільської ради та набула повноваження розпоряджатися землями комунальної власності, у тому числі приймати рішення про передачу таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому статтями 116, 118 ЗК України, за нормами, установленими статтею 121 ЗК України.

У ході судового розгляду справи суд установив, що позивач має право безоплатно набути у власність із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Позивач дотримався визначеної законодавством процедури виготовлення та погодження проекту землеустрою. Так, позивач отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки, замовив проектну документацію, яка була розроблена та погоджена в установленому порядку.

Відповідач не надав до суду доказів наявності обмежень, установлених містобудівною чи землевпорядною документацією, зокрема схемами землеустрою і техніко-економічними обґрунтуваннями використання та охорони земель територіальної громади, комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади, або заборон, які б не узгоджувались із цільовим призначенням, визначеним у проекті землеустрою, щодо відведення відповідної ділянки для надання її у власність позивачці, а також наявності прав інших громадян чи юридичних осіб на відповідну земельну ділянку.

Підставою для відмови у наданні земельної ділянки, відповідачем визначено забороною передавати земельні ділянки для містобудівних потреб за відсутності плану зонування або детального плану території.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України ''Про регулювання містобудівної діяльності'' передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні:

комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території;

генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території;

план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель";

детальний план території.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Отже, у зазначеній нормі йде мова про заборону передавати земельні ділянки для містобудівних потреб.

Відповідно визначень наведених у статті 1 Закону України ''Про регулювання містобудівної діяльності'' замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Безпосередню сферу регулювання даного закону перш за все потрапляє будівництво. Такими об`єктами відповідно є споруду будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктути. Враховуючи описане, суд дійшов висновку, що під наданням земельних ділянок для містобудівних побреб міють на увазі земельні ділянки, які плануються використовувати для розміщення на них саме об`єктів будівництва.

Водночас, згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 22.01.2021 року бажана земельна ділянка з кадастровим номером :53:000:0003 є ділянкою 01.03 для ведення особистого селянського господарства та землями сільськогосподарського призначення (а.с.20).

Відповідач у відзиві зазначив про те, що позивач не довів того факту, що не має наміру будувати на цій земельній ділянці. Таку позицію відповідача суд оцінює, як хибну, оскільки позивач в силу законодавчих приписів не зобов`язаний нічого доводити відповідачу, натомість, останній має право діяти виключно в межах та у спосіб, визначений Земельним кодексом України.

Відповідно до частини 6 статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Таким чином, законодавець визначив, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою можу бути лише те, що проекту землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статті 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках. При цьому жодних інших правових підставі для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статей 186-1 та 118 ЗК України не містить.

Частиною 1 статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже відмовляючи затвердити проект землеустрою з підстав порушення вимог статті 24 Закону України ''Про регулювання містобудівної діяльності'', відповідач діяв у супереч наявним документам, оскільки зазначена норма не стосується правовідносин щодо затвердження проекту землеустрою на відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства, яка має цільове призначення як земля сільськогосподарського призначення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що спірне рішення Знам`янської міської ради від 16 травня 2021 року №1326 прийняте у порушення вимог Земельного Кодексу України не відповідає критеріям відповідності, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню, як протиправне.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, а відтак вирішуючи позовну вимогу про зобов`язання затвердити проект землеустрою та передати у власність земельну ділянку, суд зазначає наступне.

В матеріалах справи відсутні документи (заява на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, графічні матеріали) на яку був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою, що свідчить про те, що до матеріалів справи долучена копія проекту землеустрою не в повному обсязі. А тому, це унеможливлює вчинення дій перевірки відповідності проекту землеустрою.

Крім того, як свідчить зміст спірного рішення, відповідач взагалі не здійснював перевірку на відповідність вимог Закону України "Про землеустрій" та Земельного кодексу України поданого позивачем проекту землеустрою.

Затвердження проекту землеустрою є останньою стадією при набутті права приватної власності на земельну ділянку.

Суд вважає, що з огляду на визнання протиправним спірного рішення, належним способом захисту порушеного права позивача на отримання обґрунтованого рішення за його заявою є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою.

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання представника позивачки про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, суд дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановленому законом.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом (частина 4 статті 372 КАС України).

Відповідно до частин 1, 8 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

З огляду на з`ясовані у даній справі обставини та визначений судом спосіб захисту прав позивачки, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю під час ухвалення судового рішення.

Разом з тим, суд вважає за доцільне на підставі частини 6 статті 245 КАС України визначити відповідачу розумний строк виконання рішення суду в зобов`язальній частині - не пізніше 14 днів з дня набрання ним законної сили.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн. за подання позовної заяви, зважаючи на часткове задоволення позову, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 605,33 грн., слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.?????

Водночас, окрім судового збору, представник позивача просить суд стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідач не висловив взагалі своєї позиції щодо стягнення витрат на правову допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України ("Витрати на професійну правничу допомогу") витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивач на підтвердження розміру витрат позивача на правничу допомогу надано копію договору про надання правової/правничої допомоги від 17 серпня 2021 року; акт виконаних робіт від 25 серпня 2021 року про виконання послуг в частині складання позовної заяви в сумі 3500 грн., платіжне доручення №7487290К від 18 серпня 2021 року (а.с.7,8,25)

У пункті 1.1 договору від 17.08.2021 року визначено, що предметом цього договору є складання та подання позовної заява до Кіровоградського окружного адміністративного суду, а також представництво інтересів в суді в ході розгляду справи.

Згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової/правничої допомоги від 25.08.2021 року позивачем прийнято послуги по договору в частині складання подзовної заяви, вартість якої складає 3500 грн.

Актів на підтвердження виконаних робіт на решту суму 6500 грн. (10000-3500) матеріали справи не містять, а також не містять заяви в силу приписів ч.7 ст.139 КАС України про те, що такі докази будуть подані пізніше.

Суд звертає увагу, що у платіжному дорученні від 18.08.2021 року відсутнє посилання на конкретний договір про надання послуги (його реквізити) за який проведена оплата. Більш того, між позивачем та АФ ''ЮрФавор'' можуть існувати договори щодо надання інших послуг, оплата щодо яких проведена за зазначеним платіжним дорученням.

Водночас за для уникнення занадто буквального формалізму, суд вважає такими, що підтверджені належним чином витрати в сумі 3500 грн., а враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, сума витрат, які підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 2333,33 грн.

Відсутність документального підтвердження належними та допустимими доказами, витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови позивачу у задоволенні вимоги про відшкодування витрат в сумі 5000 грн.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 257 - 263, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області (вул. Михайла Грушевського, 19, м. Знам`янка, Кіровоградської області, 27401; код в ) про визнання неправомірним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області №326 від 16 квітня 2021 року ''Про відмову в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 ''.

Зобов`язати Знам`янську міську раду Кропивницького району Кіровоградської області, протягом 14 днів з дня набрання законної сили рішення суду, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 20000,0 кв.м. з кадастровим номером :53:000:0003.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі ?605,33 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 2333,33 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Знам`янської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області.????

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук