Справа № 420/16124/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції ядерного регулювання України (Держатомрегулювання України) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної інспекції ядерного регулювання України (Держатомрегулювання України) про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача до публічної інформації у яких просив надати йому на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 в електронному вигляді скановані копії документів у відповідності до яких утворювались інспекційні підрозділи Держатомрегулювання України починаючи з 2008 року по теперішній час;

- зобов`язання відповідача надати позивачу у встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації» терміни та у встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації» порядку запитувані копії запитуваних документів, а саме надати скановані копії документів у відповідності до яких утворювались інспекційні підрозділи Держатомрегулювання України починаючи з 2008 року по теперішній час.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він 08.06.2021 року звернувся до Державної інспекції ядерного регулювання України із запитом, в якому просив надати йому на електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в електронному вигляді скановані копії документів у відповідності до яких утворювались інспекційні підрозділи Держатомрегулювання України починаючи з 2008 року по теперішній час.

Водночас відповіді від відповідача позивач на свій запит не отримав, з огляду на що вважає таку бездіяльність Держатомрегулювання України протиправною, та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує його право на отримання публічної інформації.

08.10.2021 року на електрону адресу суду від Державної інспекції ядерного регулювання України надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що 16.06.2021 року на електронну адресу позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відповідачем надіслано лист-відповідь від 15.06.2021 року №09-17/9381-205із на запит ОСОБА_1 від 08.06.2021 року із копіями відповідних документів. Держатомрегулювання України також зауважує, у період з 16.06.2021 року по теперішній час від ОСОБА_1 надійшло 387 запитів на публічну інформацію, на які надані відповіді на його електронну адресу. Зокрема, 16.06.2021 року (дата направлення позивачу відповіді на його запит від 08.06.2021 року) з електронної адреси позивача до Держатомрегулювання надійшло ще 9 запитів на публічну інформацію. При цьому, жодних скарг щодо неотримання позивачем відповідей на його запити на інформацію до Держатомрегулювання не надходило.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов, відзив відповідача, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

08.06.2021 року ОСОБА_1 направив на електрону адресу Державної інспекції ядерного регулювання України () запит на публічну інформацію, в якому просив надати йому на електронну адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в електронному вигляді скановані копії документів у відповідності до яких утворювались інспекційні підрозділи Держатомрегулювання України починаючи з 2008 року по теперішній час.

Листом від 15.06.2021 року №09-17/9381-205із відповідачем надано позивачу відповідь на його запит 08.06.2021 року із копіями відповідних документів, а саме зазначено та надано наступні нормативно-правові документи на підставі яких утворювались інспекційні підрозділи Держатомрегулювання України починаючи з 2008 року по теперішній час:

- указ Президента України від 06 березня 2001 року №155 «Про Положення про Державний комітет ядерного регулювання України»;

- указ Президента України від 06 квітня 2011 року №403 «Про Положення про Державну інспекцію ядерного регулювання України»;

- постанову Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №363 «Про затвердження Положення про Державну інспекцію ядерного регулювання України»;

- постанову Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 358 «Про функціонування територіальних органів Державної інспекції ядерного регулювання».

Відповідно до скріншоту екрану електронної бази з інформацією про відправку листа, Державною інспекцією ядерного регулювання України лист від 15.06.2021 року №09-17/9381-205із направлено ОСОБА_1 16.06.2021 року.

Водночас позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним адміністративним позовом, стверджуючи про неотримання ним відповіді на його запит від 08.06.2021 року від Держатомрегулювання України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VІ (далі - Закон №2939-VІ).

Згідно ст.1 Закону №2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України від 02.10.1992 року №2657-ХІІ «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про інформацію» основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації.

Згідно зі статтею 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.ч. 1 та 2 ст.19 Закону №2939-VI).

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2)загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» врегульовано, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не надав інформації на його запит від 08.06.2021 року.

Водночас з матеріалів адміністративної справи вбачається, що листом від 15.06.2021 року №09-17/9381-205із відповідачем надано позивачу відповідь на його запит із копіями відповідних документів.

Зазначений лист Державною інспекцією ядерного регулювання України 16.06.2021 року надіслано на електронну адресу позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 »

Таким чином, Державною інспекцією ядерного регулювання України позивачу надано повну інформацію на запит від 08.06.2021 року, яку надіслано на вказану позивачем у запиті електронну адресу, чим належним чином виконано свій обов`язок щодо надання відповіді на інформаційний запит позивача, у зв`язку із чим підстав для визнання протиправної бездіяльності відповідача у суду не має.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Виходячи з необхідності відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача, а також приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вирішує розподіл судових витрат у справі №420/16124/21 не здійснювати.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної інспекції ядерного регулювання України (Держатомрегулювання України) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач - Державна інспекція ядерного регулювання України (Держатомрегулювання України) (01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11, ).

Суддя Іванов Е.А.

.