Справа № 420/16097/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача по неподанню публічної інформації на запит від 19.08.21 про надання копії наказу від 15.07.21 № 238-ос; зобов`язати відповідача надати позивачу копію наказу від 05.07.21 № 238-ос.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.08.21 він звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом, проте станом на 06.09.21 не отримав відповіді, чим порушено вимоги ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Ненадання відповідачем позивачу запитуваної інформації є порушення конституційного права позивача, передбаченого ст. 34 Конституції України, яка встановлює, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в іншій спосіб на свій вибір.

Ухвалою судді від 13.09.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08.10.21 до суду від представника Державного бюро розслідувань надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що запит позивача надійшов 25.08.21 та за результатами його розгляду ДБР 30.08.21 надано відповідь за № 517ПІ/10-16-06-550/21. Таким чином, права позивача не порушені, а тому позов до задоволення не підлягає.

Відповідь на відзив від позивача до суду надійшла 11.10.21, відповідно до якої лист ДБР від 30.08.21 № 517ПІ/10-16-06-550/21 не може вважатися задоволенням запиту на інформацію, оскільки копія запитуваного документу так і не була отримана позивачем.

Ухвалою суду від 12.10.21 витребувано від Державного бюро розслідувань докази направлення ОСОБА_1 відповіді на запит від 30.08.21 № 517ПІ/10-16-06-550/21; зобов`язано ОСОБА_1 надати до суду пояснення щодо отримання (дати отримання) відповіді Державного бюро розслідувань від 30.08.21 № 517ПІ/10-16-06-550/21 на його запит від 19.08.21 щодо надання копії наказу від 05.07.21 № 238-ос.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.08.21 ОСОБА_1 звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом від 19.08.21 на інформацію, в якому просив надати копію наказу від 05.07.21 № 238-ос.

Зазначений запит на інформацію надійшов до Державного бюро розслідувань 25.08.21 та зареєстрований за № 517ПІ. У зв`язку із тим, що 29.08.21 був неробочим днем (неділя), Державне бюро розслідувань 30.08.21 за № 517ПІ/10-16-06-550/21 надало відповідь на зазначений запит разом із копією запитуваного наказу від 05.07.21 № 238-ос «Про призначення ОСОБА_2 », яку 31.08.21 засобами поштового зв`язку було надіслано запитувачу.

Факт дійсного направлення 31.08.21 відповіді на запит підтверджується наданою відповідачем на вимогу суду копією списку згрупований простих відправлень, поданих ВПЗ № 32 ЦПЗ № 1 КМД ПАТ «Укрпошта», згідно з якою відповідь надана простою поштовою кореспонденцією 31.08.21.

Однак позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся за судовим захистом із даним позовом, зважаючи на допущення відповідачем бездіяльності, що полягає в ненаданні відповіді на запит.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Законом України «Про доступ до публічної інформації» не визначено яким видом поштового відправлення розпорядник інформації повинен надіслати відповідь у разі її надіслання засобами поштового зв`язку (простий лист, рекомендований, з повідомленням про вручення, з оголошеною цінністю).

Однак, зважаючи на імперативно встановлений обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на інформаційний запит, а також його статус у відповідних правовідносинах як суб`єкта владних повноважень, суд вважає, що саме розпорядник інформації у випадку виникнення спору повинен довести факт не лише надіслання відповіді, а й її вручення запитувачу інформації чи повернення без вручення із зазначенням відповідних причин.

Водночас, на підтвердження надіслання позивачу відповіді на його запит, відповідачем надано до суду копію списку згрупований простих відправлень за 31.08.21, поданих ВПЗ № 32 ЦПЗ № 1 КМД ПАТ «Укрпошта», згідно з якою відповідь від 30.08.21 за № 517ПІ/10-16-06-550/21 із додатком копією наказу від 15.07.21 № 238-ос на адресу ОСОБА_1 направлена простою поштовою кореспонденцією.

Також до суду надано копію відомості на просту кореспонденцію, оплачену з використанням відбитків державного знака маркувальної машини, подану 31.08.21 Державним бюро розслідувань (всього 59 одиниць вартістю 537,20 грн) та прийняту працівником поштового зв`язку.

Таким чином, відповідачем доведено факт своєчасного опрацювання запиту позивача та надання упродовж визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації» п`яти днів відповіді по суті звернення.

Водночас з боку сторони позивача на вимогу ухвали суду від 12.10.21 не надано до суду пояснення щодо отримання (дати отримання) відповіді Державного бюро розслідувань від 30.08.21 № 517ПІ/10-16-06-550/21 на його запит від 19.08.21 щодо надання копії наказу від 05.07.21 № 238-ос.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивачем в ході судового розгляду справи не доведено неправомірність спірного дозволу.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

З огляду на вищевикладене, зібрані судом докази свідчать про те, що Державним бюро розслідувань не допущено бездіяльності щодо розгляду запиту ОСОБА_1 від 21.08.21, натомість матеріалами справи підтверджується своєчасне опрацювання запиту та своєчасне надання відповіді розпорядником інформації згідно з Законом України «Про доступ до публічної інформації».

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного бюро розслідувань (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.