Справа № 240/10244/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Житомир справа № 240/10244/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного територіальне управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії), в якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області при нарахуванні та виплаті їй матеріальної допомоги (на оздоровлення та на вирішення соціально-побутового становища) за 2016, 2017, 2018, 2019 роки щодо не включення до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати суми отриманої державний виконавцем винагороди за попередні два місяці;

- зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити заборгованість з матеріальної допомоги (на оздоровлення та на вирішення соціально-побутового становища) за 2016, 2017, 2018, 2019 роки з урахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди;

- визнати неправомірними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області при нарахуванні та виплаті щорічної основної оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки щодо не включення до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати суми отриманої державний виконавцем винагороди;

- зобов`язати з Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити заборгованість з щорічної основної (або додаткової) оплачуваної відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки з урахуванням суми отриманої державний виконавцем винагороди;

- визнати неправомірними дії Головного територіального управління юстиції Житомирській області при нарахуванні та виплаті грошової компенсації за не використані 23 дні щорічної відпустки та 12 днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки при звільненні, щодо не включення до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати суми отриманої державний виконавцем винагороди;

- зобов`язати Головне територіальне управління юстиції Житомирській області в особі ліквідаційної комісії нарахувати та виплатити заборгованість з грошової компенсації за не використані 23 дні щорічної відпустки та 12 днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки при звільненні, з урахуванням суми отриманої державним виконавцем винагороди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області визначаючи розмір нарахованих їй відпускних за щорічну основну оплачувану відпустку за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, матеріальної допомоги (на оздоровлення та на вирішення соціально-побутового становища) за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, а також грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки при звільненні, при розрахунку середньомісячної заробітної плати, з якої визначався розмір вищезазначених виплат, не включено суми отриманої нею винагороди державного виконавця, передбаченої статтею 13 Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою від 05 липня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №240/10244/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

05 серпня 2021 року Ліквідаційна комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та просила відмовити в задоволенні позовну в повному обсязі. Аргументуючи таку позицію відповідач зазначив, що відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. При цьому, згідно з пунктом 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо). Відповідно до статті 50 Закону України "Про державну службу" заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу, надбавки за вислугу років, надбавки за ранг державного службовця, премії (у разі встановлення). Передбачена статтею 13 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 №643 «Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця» винагорода державного виконавця належить до інших заохочувальних та компенсаційних виплат та має одноразовий характер, а тому вона не відноситься до переліку виплат, які включаються до розрахунку середньої заробітної плати. Відтак, Ліквідаційна комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області вважає, що під час звільнення та проведення розрахунків з позивачем, управлінням було дотримано вимоги ст. 24 Закону України «Про відпустки» та Порядку №100 щодо нарахування та виплати додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

05 серпня 2021 року ОСОБА_1 надіслала до суду заперечення на відзив на позовну заяву, в яких зазначила, що складові заробітної плати працівника органу державної виконавчої служби визначені спеціальним законом, а саме статтею 13 Закону України №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», якою передбачено, що заробітна плата складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг, надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством. Відповідно до пункту 5 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643, державні виконавці, зазначені у пункті 2 цього Порядку, мають право на винагороду за умови дотримання критеріїв виплати винагороди, встановлених Мін`юстом (далі - критерії виплати винагороди). Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», виплачується винагорода. Позивач вказує, що протягом 2016-2019 років їй від семи до дев`яти разів на рік виплачувалась винагорода державного виконавця, яка залежала від результативності її праці, а тому вказана винагорода не може вважатися одноразовою виплатою, оскільки вона відноситься до структури заробітної плати та має систематичний характер, а відтак вона не є разовою заохочувальною (компенсаційною) виплатою.

Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Наявними у матеріалах справи розрахунковими листами за період з січня 2016 року по грудень 2019 року (а.с.19-35) підтверджується, що працюючи в Головному територіальному управлінні юстиції у Житомирській області ОСОБА_1 отримувала винагороду державного виконавця, виплата якої була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2015 року № 126 «Про затвердження Порядку виплати та розмірів винагород державному виконавцю», статтею 13 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643.

В ході розгляду справи встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 щорічно протягом 2016, 2017, 2018, 2019 років використовувала гарантоване статтею 57 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» право на щорічну основну оплачувану відпустку з виплатою грошової допомоги (матеріальної допомоги на оздоровлення). Крім того, протягом 2016, 2017, 2018, 2019 років ОСОБА_1 виплачувалась матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань.

На підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24.12.2019 №2270/1 заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Луцюк Анну Валентинівну було звільнено із займаної посади з 27 грудня 2019 року за переведенням для подальшої роботи в Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (а.с.6).

При цьому, позивачу була виплачена грошова компенсація за: 16 календарних днів щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 30 березня 2007 року по 18 жовтня 2007року; 04 календарних дні щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 03 лютого 2010 року по 29 березня 2010 року; 03 календарних дні щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 30 березня 2019 року по день звільнення; 12 календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки відповідно до приведеного стажу державної служби з 14 листопада 2019 року (а.с.6).

Однак, при визначенні розміру належних до виплати позивачу в спірний період з 2016 по 2019 роки відпускних за щорічну основну оплачувану відпустку, грошової допомоги (на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань), грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області не врахувало при обчисленні середньої заробітної плати для нарахування вказаних виплат, отриману ОСОБА_1 у зазначений період винагороду державного виконавця.

Відповідачем визнаються вказані обставини про нарахування та виплату позивачу у спірні періоди оплати щорічної основної оплачуваної відпустки, грошової допомоги та грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки без врахування винагороди державного виконавця.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус, визначені в Законі України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон України № 1403-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону України № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України № 1403-VIII державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.

Частиною 1 статті 8 Закону України № 1403-VIII передбачено, що державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

Відповідно до статтей 57 - 58 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон України № 889-VIII) державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

За кожний рік державної служби після досягнення п`ятирічного стажу державної служби державному службовцю надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України № 889-VIII щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок їх надання визначені в Законі України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон України № 504/96-ВР).

Нормами статті 2 Закону України № 504/96-ВР визначено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до статті 24 Закону України № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Згідно з статтею стаття 21 Закону України № 504/96-ВР порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи АI групи та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 2 статті 54 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 2016 року № 500, державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.

Порядок обчислення середньої заробітної плати врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Пунктом 1 Порядку №100 (в редакції, яка була чиною на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що вказаний Порядок застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 (в редакції, яка була чиною на момент виникнення спірних правовідносин) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати визначені пунктом 3 Порядку №100 (в редакції, яка була чиною на момент виникнення спірних правовідносин), який передбачає, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату.

Перелік виплат, які не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування спірних виплат, визначений пунктом 4 Порядку №100 та є вичерпним.

Так, згідно з пунктом 4 Порядку №100 (в редакції, яка була чиною на момент виникнення спірних правовідносин) при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Зміст вказаної норми свідчить, що перелік виплат, які не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування спірних виплат, на час спірних відносин не включав винагороду державного виконавця як таку, яка не підлягають врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування спірних виплат.

При цьому підпункт «б» пункту 4 Порядку №100 встановлює, що при обчисленні середньої зарплати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, тощо).

Нормами статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати максимальним розміром не обмежується. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Аналогічні положення містяться у ст.1 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР (далі - Закон №108/95).

Положеннями ст. 2 Закону №108/95 передбачено, додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до п.1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати", затвердженої наказом Державної казначейської служби України від 13.01.2004 №5, до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцiненi в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплатi, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Відповідно до розділу 2 даної інструкції фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати, 2.2. фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до частини 2 статті 50 Закон України № 889-VIII (редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; 5) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; 6) премії (у разі встановлення).

Стаття 17 Закону України від 24.03.1998 №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», який був чинним до 05.10.2016, визначала, що заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби, зазначеного у частині першій статті 6 цього Закону, складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, а також інших надбавок згідно із законодавством. За забезпечення реального, своєчасного і законного виконання виконавчого документа державні виконавці одержують винагороду в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з частинами 1 та 2 статті 13 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», якими врегульовано питання оплати праці працівників органів державної виконавчої служби, заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2015 №126 затверджено Порядок виплати та розміри винагород державному виконавцю (далі - Порядок №126).

Відповідно до статей 13 та 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 8 вересня 2016 року № 643, якою затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок №643).

Відповідно до пункту 1 Порядку №643 цей Порядок і розміри визначають механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 2 Порядку №643 визначено, що у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець (крім випадків, передбачених абзацами сьомим - одинадцятим цього пункту).

Згідно з пунктом 3 Порядку №643 державному виконавцю, на виконанні у якого перебував виконавчий документ немайнового характеру та який забезпечив його фактичне виконання в повному обсязі, виплачується винагорода в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є фізична особа, та двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є юридична особа.

Державні виконавці, зазначені у пункті 2 цього Порядку, мають право на винагороду за умови дотримання критеріїв виплати винагороди, встановлених Мін`юстом (далі - критерії виплати винагороди) (пункт 5 Порядку №643).

При цьому пунктами 17 та 18 Порядку № 643 передбачено, що винагорода виплачується одночасно з виплатою заробітної плати.

Виплата винагороди здійснюється в межах і за рахунок відповідних надходжень до спеціального фонду державного бюджету на підставі кошторисів та планів асигнувань спеціального фонду на відповідний рік.

Згідно Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012 №333, винагорода державного виконавця включена до коду економічної класифікації видатків (КЕКВ) 2.1.1.1 «Заробітна плата».

Із аналізу вищенаведених норм випливає, що винагорода державного виконавця є частиною його оплати праці. Введення інституту винагороди державного виконавця мало на меті стимулювання своєчасного виконання рішень судів та інших компетентних органів, що сприяє підвищенню авторитету правосуддя, дотриманню принципу законності як складової верховенства права. Право на винагороду у державного виконавця виникає у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу, стягненням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Таким чином, винагорода державного виконавця відноситься до виплат, що належать до фонду оплати праці, вказана виплата не включена до переліку виплат, що не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, наведеному у п.4 Порядку №100.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винагорода державного виконавця за своєю суттю охоплюється поняттям «додаткова заробітна плата» та входить до структури заробітної плати, оскільки ця стимулююча виплата виплачується за сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій.

Враховуючи те, що вказана виплата може виплачуватись неодноразово в залежності від якості та результативності праці державного виконавця, продуктивності його роботи, вона не може вважатись одноразовою грошовою виплатою, а тому має бути врахована під час обчислення середньої заробітної плати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 по справі №814/564/16.

За таких умов відповідачем при нарахуванні ОСОБА_1 відпускних за щорічну основну оплачувану відпустку за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, матеріальної допомоги (на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань) за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, а також грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки до обчислення розрахунку середньомісячної заробітної плати протиправно не було включено суми отриманої нею винагороди державного виконавця.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для врахування сум винагороди державного виконавця при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 відпускних, грошової допомоги (на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань) та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області, нараховуючи позивачу відпускні, грошову допомогу (на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань) та грошову компенсацію за невикористану відпустку без врахування сум винагороди державного виконавця, діяло всупереч вимог чинного законодавства.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, питання про його розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (в особі ліквідаційної комісії) (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014; ) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо не включення до розрахунку середньомісячної заробітної плати суми винагороди державного виконавця при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, 2018, 2019 роки.

Зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, врахувавши при визначенні середньої заробітної плати суми отриманої нею винагороди державного виконавця, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо не включення до розрахунку середньомісячної заробітної плати суми винагороди державного виконавця при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 оплати за щорічну основну оплачувану відпустку за 2016, 2017, 2018, 2019 роки.

Зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок оплати за щорічну основну оплачувану відпустку за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, врахувавши при визначенні середньої заробітної плати суми отриманої нею винагороди державного виконавця, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо не включення до розрахунку середньомісячної заробітної плати суми винагороди державного виконавця при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за не використані 23 дні щорічної основної відпустки та 12 днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки.

Зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації при звільненні за не використані 23 дні щорічної основної відпустки та 12 днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки, врахувавши при визначенні середньої заробітної плати суми отриманої нею винагороди державного виконавця, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович