Справа № 160/13788/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
12.08.2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , починаючи з моменту звернення, а саме з 10.12.2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , шляхом зарахування періодів роботи з 16.09.1995 року по 20.10.1998 року та з 22.10.1998 року по 03.11.1998 року, також врахування періодів по безробіттю за 2007 рік та за 2009 рік, а також зарахувавши один місяць служби за три місяців з 21.12.1983 року по 03.02.1986 року, починаючи з моменту звернення, а саме з 10.12.2020 року.
17.08.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 01.09.2021 року.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10.12.2020 року він звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 03.04.2021 року відповідачем надіслана позивачу відмова в призначенні пенсії, в якій зазначено, що періоди з 16.09.1995 року по 20.10.1998 року, з 22.10.1998 року по 03.11.1998 року не можуть бути зараховані у зв`язку з порушенням вимог інструкції про порядок ведення трудових книжок. Період участі позивача у бойових діях неможливо зарахувати в кратності, оскільки відсутня загальна кількість років та місяців участі у бойових діях. Крім того, відповідає не зараховує позивачу до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю у 2007 та 2009 роках. Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
02.09.2021 року до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а тому їй відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком, відповідно до п. 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Періоди з 16.09.1995 року по 20.10.1998 року та з 22.10.1998 року по 03.11.1998 року не можуть бути зараховані до страхового стажу, оскільки в трудовій книжці позивача на печатці, якою завірені записи про звільнення, відсутній ідентифікаційний код підприємства і дані про страхові внески також відсутні. Період проходження військової служби з 21.12.1983 року по 03.02.1986 року не зараховано до загального стажу, оскільки в довідці № 2884 від 27.10.2020 року не зазначено загальної кількості років, місяців, днів безпосередньої участі в бойових діях та підстав видачі довідки. Щодо не зарахування до страхового стажу періоду отримання допомоги по безробіттю, представник посилався, що в трудовій книжці позивача відсутній запис про закінчення періоду отримання допомоги по безробіттю.
28.09.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, вважаючи, що відповідач безпідставно не зарахував стаж позивача та позбавив його права на дострокову пенсію за віком.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 10.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, яке оформлене листом від 03.04.2021 року №10788-2092/Є-01/8/0400/21, повідомлено позивача, що його страховий стаж складає 21 рік 7 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення дострокової пенсії за віком.

Додатково позивачу повідомлено, що періоди з 16.09.1995 року по 20.10.1998 року та з 22.10.1998 року по 03.11.1998 року не зараховані через відсутність на печатці підприємства ідентифікаційного коду, а також не зараховано один місяць служби за три місяців з 21.12.1983 року по 03.02.1986 року, оскільки в довідці не зазначена кількість років, місяців і днів безпосередньої участі в бойових діях.

Крім того, відповідач відмовляється зарахувати до страхового стажу період отримання позивачем допомоги по безробіттю.

Отже, спір між сторонами виник з підстав неправомірності та необґрунтованості відмови відповідача у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Даним Порядком (пункт 3) передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові розрахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року по справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З листа Відділу методології та організації роботи із застосування пенсійного законодавства УПЗ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 03.04.2021 року № 10788-2092/Є-01/8-0400/21 вбачається, що позивачу до страхового стажу не зараховані наступні періоди: з 16.09.1995 року по 20.10.1998 року та з 22.10.1998 року по 03.11.1998 року, оскільки відсутній на печатці підприємства ідентифікаційний код; не зараховано один місяць служби за три місяців з 21.12.1983 року по 03.02.1986 року, оскільки в довідці не зазначена кількість років, місяців і днів безпосередньої участі в бойових діях.

В трудовій книжці позивача серія НОМЕР_1 наявні наступні записи:

записи №№ 17-18 з 16.08.1995 року по 20.10.1998 року прийнятий водієм другого класу наказ № 341 від 15.08.1995 року та звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України наказ № 486 від 20.10.1998 року;

записи №№ 19-20 з 22.10.1998 року по 03.11.1998 року- прийнятий водієм другого класу наказ № 25/к від 22.10.1998 року та звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України наказ № 28/к від 03.11.1998 року.

Доводи відповідача щодо відмови у зарахування до загального страхового стажу вищевказаних періодів роботи з огляду на відсутність ідентифікаційного коду на печатці підприємства є необґрунтованими, оскільки позивач не може відповідати за правильність та повноту оформлення трудової книжки на підприємстві, і це не може бути підставою для позбавлення його права на соціальний захист.

Що стосується не зарахування одного місяця служби позивача за три місяці з 21.12.1983 року по 03.02.1986 року, слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до положень ст. 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно п. 6 Порядку № 637, військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до трудового стажу на підставі довідок військових комісаріатів, які видаються в порядку, що визначається Міноборони (додаток № 2).

Додатком № 2 до Порядку №637 передбачено форму довідки, яка видається особі, що проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях). В довідці вказується, що зазначена служба зараховується до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Спільною постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 р. №59-27 «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться у складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям» (чинною у період перебування позивача на території Демократичної Республіки Афганістан) було передбачено зараховувати до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, що прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання - незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що періоди участі особи у бойових діях (зокрема, на території Республіки Афганістан) зараховуються до трудового стажу з розрахунку один місяць служби за три місяці за умови проходження такою особою військової служби в складі діючої армії в період бойових дій та участі у бойових діях (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) безпосередньо під час проходження військової служби в складі діючої армії.

З поданої позивачем довідки № 2884 від 27.10.2020 року, виданої Соборним районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, вбачається, що позивач проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій ( в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах та з`єднаннях з 21.12.1983 року по 03.02.1986 року та зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах один місяць за три місяці.

Факт призову позивача на дійсну військову службу з 04.10.1983 року по 03.02.1986 року підтверджується відповідними записами у військовому квитку позивача серія НОМЕР_2 .

Таким чином, подана позивачем довідка № 2884 від 27.10.2020 року відповідає вимогам додатку № 2 до Порядку №637, а тому відповідач неправомірно не прийняв її як доказ наявності у позивача права на зарахування періоду з 21.12.1983 року по 03.02.1986 року в пільговому обчисленні 1 місяць за три місяці.

Відповідно до положень ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи, між іншим, зараховується період одержання допомоги по безробіттю.

З трудової книжки позивача вбачається, що з 31.12.2006 року по 27.02.2007 року позивач отримував виплату допомоги по безробіттю (записи №№24-25).

З 25.12.2008 року позивачу повторно розпочато виплату допомоги по безробіттю (запис № 30). Запис про припинення виплати відсутній в трудовій книжці позивача.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що за 2007 рік, 2008 рік та 2009 рік наявні відомості по БСВ (за наявності даних за періоди до 2009 року включно) з кодом підстав ЗП3056А3.

Згідно роз`яснень ПФУ, у блоці «Відомості за звітний рік по БСВ» можуть зазначатись періоди перебування на обліку в центрі зайнятості, оскільки чинним законодавством не передбачена сплата внесків за цю категорію осіб. Періоди отримання допомоги по безробіттю в довідці зазначено з кодом підстави БСВ (без сплати внесків) ЗПЗ056А3.

Відповідності до абз. 3 ч. 1 ст. 24 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Враховуючи, що в матеріалах пенсійної справи наявна інформація за 2007-2009 рік про отримання позивачем допомоги по безробіттю, а також приймаючи до уваги, що позивач не несе відповідальність по належному оформленню трудової книжки, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині зарахування до страхового стажу періоду отримання допомоги по безробіттю та такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , починаючи з моменту звернення, а саме з 10.12.2020 року та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , шляхом зарахування періодів роботи з 16.09.1995 року по 20.10.1998 року та з 22.10.1998 року по 03.11.1998 року, також врахування періодів по безробіттю за 2007 рік та за 2009 рік, а також зарахувавши один місяць служби за три місяців з 21.12.1983 року по 03.02.1986 року, починаючи з моменту звернення, а саме з 10.12.2020 року.

При цьому судом враховані положення п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , починаючи з моменту звернення, а саме з 10.12.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком як учаснику бойових дій відповідно до ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , шляхом зарахування періодів роботи з 16.09.1995 року по 20.10.1998 року та з 22.10.1998 року по 03.11.1998 року, також врахування періодів по безробіттю за 2007 рік та за 2009 рік, а також зарахувавши один місяць служби за три місяців з 21.12.1983 року по 03.02.1986 року, починаючи з моменту звернення, а саме з 10.12.2020 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець