Справа № 120/4059/20-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4059/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Сало П.І.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

11 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в серпні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідача), про визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані у 2015 році календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з розміру грошового забезпечення позивача станом на день його звільнення з військової служби 10.03.2015.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 16.10.2020 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що позивач, як учасник бойових дій, не використав календарні дні додаткової відпустки у 2015 році, а отже набув право на отримання грошової компенсації замість них у зв`язку із звільненням з військової служби 10.03.2015.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що після отримання статусу учасника бойових дій позивач набув додаткову пільгу, передбачену пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", однак скористатися цієї пільгою позивач не міг, оскільки пункт 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" забороняє додаткові відпустки військовослужбовців під час особливого періоду.

Крім того, відповідач зазначив, що правових підстав для виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій на момент звільнення позивача не існувало.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 .

Водночас зазначена військова частина юридично вважається військовою частиною НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ). Цієї обставини відповідач не заперечує.

17.02.2015 позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 .

На підставі Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 "Про часткову мобілізацію" позивача звільнено з військової служби у запас.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 від 10.03.2015 № 56 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 10.03.2015.

Позивач зазначає, що як учасник бойових дій він мав право на щорічну додаткову відпустку зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів. Однак така відпустка під час військової служби йому не надавалась.

Позивач вважає, що невиплата йому при звільненні з військової служби грошової компенсації за усі дні невикористаної додаткової відпустки свідчить про протиправну бездіяльність відповідача як суб`єкта владних повноважень. Відтак за захистом своїх прав та інтересів позивач звертається до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, 14 травня 2015 року Законом України № 426-XІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» (далі Закон № 426-XІІІ) внесено зміни до таких законодавчих актів України, зокрема:

1. Кодекс законів про працю України доповнено статтею 77-2 такого змісту: «Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни: учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік»;

2. У Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: 2) у пункті 12 статті 12 та пункті 17 статті 13 слова «одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік» замінити словами «одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік»;

3. Закон України «Про відпустки» доповнено статтею 162 такого змісту: «Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни: Учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Закон № 426-XІІІ набрав чинності 06.06.2015.

Враховуючи викладене колегія суддів зазначає, що зміни до п. 12 ч. 1ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині збереження грошового забезпечення, і положення щодо пільги учасникам бойових дій, а саме використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки саме із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, внесені Законом № 426-VIII від 14.05.2015.

До цього часу передбачалось одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 "Про часткову мобілізацію" позивача звільнено з військової служби у запас.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_5 від 10.03.2015 № 56 (по стройовій частині) позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 10.03.2015.

В той же час колегія суддів звертає увагу, що статусу учасника бойових позивач набув лише 17.02.2015, тоді як періодом виплати компенсації вказано 2015 рік.

Враховуючи положення ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідач не мав права нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані у 2015 році календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, виходячи з розміру грошового забезпечення позивача станом на день його звільнення з військової служби 10.03.2015.

Положення ст. 58 Конституції України необхідно розуміти так, що всі суб`єкти правовідносин, у тому числі відповідач та суди мають застосовувати до правовідносин той закон, який існував на момент їх виникнення.

Зокрема, у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 Конституцій Суд України висловив правову позицію щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, вказавши, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Тобто, до моменту звільнення з військової частини позивач мав право одержати додаткову відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік, а правових підстав для виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не існувало.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідач протиправно не провів з ним розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, за 2015 рік.

Таким чином, підстави для виплати ОСОБА_1 компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій станом на 10.03.2015, відсутні.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.