Справа № 640/29619/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01 червня 2020 року № та №.

Позов обґрунтовано тим, що за результатом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 01 червня 2020 року, контролюючим органом порушено строки розгляду та прийняття вмотивованого рішення за скаргою, а тому, силу положень Податкового кодексу України, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у силу вимог пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у статті 56.8, але не більше 60 календарних днів, та письмово про це повідомити планика податків до закінчення строків, визначених у пункті 56.8 цієї статті.

Як зазначає позивач, не надання своєчасної відповіді на адміністративну скаргу платника податків прирівнюється до її задоволення, та має наслідком автоматичного скасування податкових повідомлень-рішень.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано, що у даному випадку контролюючим органом не було допущено порушення 20-денного строку прийняття рішення за скаргою в порядку адміністративного провадження з огляду на положення вимог Закону України №591-XI від 13 травня 2020 року, який набрав чинності 29 травня 2020 року.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 06 січня 2012 року застосовує спрощену систему оподаткування, 3 група, 5% до розміру мінімальної заробітної плати.

Головним управлінням Державної податкової служби в місті Києві 08 травня 2020 року проведено камеральну перевірку позивача щодо своєчасності сплати до бюджету єдиного податку за 2017-2020 роки, за результатом якої складено акт № 012053/26-15-05-01-04/ НОМЕР_1 .

У відповідності до вказаного Акту контролюючим органом встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з єдиного податку протягом строків, визначених пунктом 295.3 статті 295 Податкового кодексу України:

- декларація від 03 лютого 2016 року № , сума боргу 17 845,1 грн, дата виникнення боргу - 19 лютого 2016 року, дата погашення боргу - 26 лютого 2016 року, кількість днів затримки по сплаті податку - 7 днів;

- декларація від 09 серпня 2017 року № , сума боргу 749,0 грн, дата виникнення боргу 19 серпня 2017 року, дата погашення боргу 11 жовтня 2017 року, кількість днів затримки по сплаті податку - 53;

- декларація від 09 серпня 2017 року №, сума боргу 9 201,1 грн., дата виникнення боргу від 19 серпня 2017 року, дата погашення боргу - 12 жовтня 2017 року, кількість днів затримки по сплаті податку - 54;

- декларація від 09 лютого 2018 року № 31261, сума боргу 9 790,1 грн., дата виникнення боргу 19 лютого 2018 року, дата погашення боргу 27 лютого 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 8;

- декларація від 08 серпня 2018 року № 79430, сума боргу 10 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2018 року, дата погашення боргу 20 серпня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 1;

- декларація від 08 серпня 2018 року № 79430, сума боргу 9 635,1 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2018 року, дата погашення боргу 03 жовтня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 45;

- декларація від 02 листопада 2018 року № 96337, сума боргу 2 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 листопада 2018 року, дата погашення боргу 19 грудня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 30;

- декларація від 05 лютого 2019 року № 20835, сума боргу 9 300,0 грн., дата виникнення боргу 21 лютого 2019 року, дата погашення боргу 26 березня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 33;

- декларація від 07 травня 2019 року № 55919, сума боргу 3 650,0 грн., дата виникнення боргу 20 травня 2019 року, дата погашення боргу 05 червня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 16;

- декларація від 23 липня 2019 року № 74598, сума боргу 4 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2019 року, дата погашення боргу 06 вересня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 18;

- декларація від 23 липня 2019 року № 74598, сума боргу 4 240,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2019 року, дата погашення боргу 13 вересня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 25.

Листом від 18 травня 2020 року позивачем подано відповідачеві заперечення на вищезазначений акт.

Листом від 28 травня 2020 року № ФОП/26-15-33-16-15 про розгляд заперечення на акт камеральної перевірки від 08 травня 2020 року №012053/26-15-05-01-04/, результати розгляду перевірки викладені в наступній редакції: встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з єдиного податку:

- згідно з декларацією від 03 лютого 2016 року № , сума боргу 17 845,1 грн, дата виникнення боргу - 19 лютого 2016 року, дата погашення боргу - 26 лютого 2016 року, кількість днів затримки по сплаті податку - 7 днів;

- декларація від 09 лютого 2018 року № 31261, сума боргу 9 790,1 грн., дата виникнення боргу 19 лютого 2018 року, дата погашення боргу 27 лютого 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 8;

- декларація від 08 серпня 2018 року № 79430, сума боргу 10 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2018 року, дата погашення боргу 20 серпня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 1;

- декларація від 08 серпня 2018 року № 79430, сума боргу 9 635,1 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2018 року, дата погашення боргу 03 жовтня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 45;

- декларація від 02 листопада 2018 року № 96337, сума боргу 2 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 листопада 2018 року, дата погашення боргу 29 листопада 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 10;

- декларація від 02 листопада 2018 року № 96337, сума боргу 2 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 листопада 2018 року, дата погашення боргу 19 грудня 2018 року, кількість днів затримки по сплаті - 30;

- декларація від 05 лютого 2019 року № 20835, сума боргу 9 300,0 грн., дата виникнення боргу 21 лютого 2019 року, дата погашення боргу 26 березня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 33;

- декларація від 07 травня 2019 року № 55919, сума боргу 3 650,0 грн., дата виникнення боргу 20 травня 2019 року, дата погашення боргу 05 червня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 16;

- декларація від 23 липня 2019 року № 74598, сума боргу 4 000,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2019 року, дата погашення боргу 06 вересня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 18;

- декларація від 23 липня 2019 року № 74598, сума боргу 4 240,0 грн., дата виникнення боргу 19 серпня 2019 року, дата погашення боргу 13 вересня 2019 року, кількість днів затримки по сплаті - 25.

На підставі акта перевірки від 08 травня 2020 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 01 червня 2020 року № та № , якими визначено за затримку сплати грошового зобов`язання з єдиного податку штраф у розмірі 20% у сумі 3 787,02 (три тисячі сімсот вісімдесят сім) гривні 02 копійки та штраф за затримку сплати грошового зобов`язання з єдиного податку у розмірі 10% в сумі 3 568,01 (три тисячі п`ятсот шістдесят вісім) гривні 01 копійки.

Вказані податкові повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України згідно скарги від 11 червня 2020 року, де позивач зазначив про невідповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень принципам податкового законодавства, визначеними статтею 100 ПК України, оскільки виходячи зі стану платоспроможності, позивач при особистих зверненнях до інспектора ДПІ Деснянського району ГУ ДФС у місті Києві скористався відстроченням сплати грошового зобов`язання на умовах статті 100 цього Кодексу.

За результатом розгляду вищезазначеної скарги, Державною податковою службою України винесено рішення від 19 серпня 2020 року № 25903/6/06, яким скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Враховуючи порушення Державною податковою службою України 20-денного строку розгляду скарги за відсутності рішення про продовження строку розгляду останньої, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які документи, на підтвердження обставин звернення позивача до податкового органу із заявою про відстрочення сплати грошового зобов`язання, а так само, відсутні відомості щодо прийняття податковим органом рішення про відстрочення сплати, та з огляду на відсутність обставин порушення 20-денного строку прийняття рішення за скаргою в порядку адміністративного оскарження, відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

У відповідності до пунктів 36.1 та 36.5 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

За правилами пункту 54.1 ст.54 вказаного Кодексу крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій(митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому, згідно з пунктом 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, приписами пункту 295.3 статті 295 ПК України визначено, що платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Згідно з пунктом 300.1 статті 300 ПК України, платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до Податкового кодексу України за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

У свою чергу, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (п. 126.1 ст. 126 ПК України).

Таким чином, у ПК України під відповідальністю за несвоєчасну сплату самостійно визначеного податкового зобов`язання розуміється застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Тобто, за загальним правилом відповідальність за неналежне виконання податкового обов`язку несе платник.

Слід зазначити, що нормами Податкового кодексу України передбачена можливість розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Так, відповідно до пункту 100.1 статті 100 ПК України, розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу

Пунктом 100.2 статті 100 ПК України, платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.

Пунктами 100.4 та 100.5 статті 100 ПК України визначено, що підставою для розстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Підставою для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Пунктом 100.8 статті 100 ПК України закріплено, що рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань чи податкового боргу, а також про перенесення строків сплати розстрочених, відстрочених сум або їх частки приймається у такому порядку: стосовно загальнодержавних податків та зборів - керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням особливостей, визначених пунктом 100.9 цієї статті; стосовно місцевих податків та зборів - керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та затверджується фінансовим органом місцевого органу виконавчої влади, до бюджету якого зараховуються такі місцеві податки та збори.

Системний аналіз вищезазначених норм вказує, що застосування відстрочення сплати грошового зобов`язання платником можливе за наявності рішення податкового органу про розстрочення (відстрочення), якому передує звернення платника до податкового органу з відповідною заявою.

Однак, як вірно відзначено судом першої інстанції, у матеріалах справи відсутні будь-які документи, на підтвердження обставин звернення позивача до податкового органу із заявою про відстрочення сплати грошового зобов`язання, а так само, відсутні відомості щодо прийняття податковим органом рішення про відстрочення сплати.

У той же час, апелянт звертає увагу на порушення податковим органом 20-денного строку прийняття рішення за результатом розгляду скарги в порядку адміністративного оскарження податкових повідомленнях-рішеннях, що свідчить про наявність підстав для їх скасування.

Так, пунктом 56.8 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків засобами поштового зв`язку (з повідомленням про вручення) чи електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) або надати йому під розписку.

Пунктом 56.9 статті 59 вказаного Кодексу закріплено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

З огляду на вищевикладені норми вбачається, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого Податковим кодексом України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника) строку розгляду скарги платника податків, та ненаправлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги на адресу платника податків з повідомленням про вручення, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня.

У свою чергу, визнання скарги повністю задоволеною на користь платника податків означає, що оскаржене рішення контролюючого органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.

При цьому, Верховним Судом вже неодноразово, зокрема, у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі №826/4049/14, від 24 січня 2019 року у справі №826/500/15, від 12 грудня 2019 року у справі №820/1929/17, від 12 листопада 2020 року у справі №810/3577/17, за аналогічних обставин було зроблено чіткий правовий висновок про те, що у разі ненадіслання суб`єктом владних повноважень вмотивованого рішення за скаргою платника податків, остання вважається задоволеною на користь платника.

Як свідчать матеріали справи, позивач оскаржив спірні податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України згідно поданої скарги від 11 червня 2020 року.

За результатом розгляду вищезазначеної скарги, Державною податковою службою України винесено рішення від 19 серпня 2020 року № 25903/6/06, яким скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13 травня 2020 року №591-ІХ, який набрав чинності 29 травня 2020 року, у розділі ХХ «Перехідні положення» ПК України розділ 1 доповнено пунктами 12 і 13, зокрема, пунктом 52-8, згідно якого тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених: статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків (крім скарг щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та/або які не розглянуті станом на 18 березня 2020 року.

Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених статтею 56 цього Кодексу.

З огляду на те, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин, та у подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2020 № 946 карантин продовжено до 31.12.2020, вказане свідчить про зупинення перебігу строків, встановлених статтею 56 цього Кодексу (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків.

Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування спірних повідомлень-рішень.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук