Справа № 640/22149/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року м. Київ № 640/22149/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., за результатами відкритого судового засідання в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни

про скасування постанов приватного виконавця,

за участю позивача та представника позивача, представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (надалі - відповідач), адреса: 02094, місто Київ, вулиця Юрія Поправки, будинок 6, офіс 17, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 29 липня 2021 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 63453300;

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 29 липня 2021 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 63453300.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про скасування постанов приватного виконавця та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкладено судове засідання та призначити наступне судове засідання, яке відбудеться 10 листопада 2021 року об 11:00 год. Наступне підготовче судове засідання відбудеться в приміщенні Окружного адміністративного суду міста Києва за адресою: м. Київ, вул. Болбочана Петра 8, корпус 1, зал судового засідання № 10 та повторно надано строк відповідачу до початку судового засідання 10 листопада 2021 року подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову (разом з доказами надіслання (надання) іншим учасникам справи копії відзиву та доданих до нього документів).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність дій приватного виконавця щодо прийняття постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, оскільки, як за твердженнями позивача, за виконавчим листом на виконання якого було відкрито виконавче провадження, було припинено обов`язок щодо сплати заборгованості, ще до того, як виконавчий лист був поданий до приватного виконавця до виконання.

Керуючись викладеним, вважаючи дії та рішення приватного виконавця щодо прийняття постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження № 63453300 протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

У судових засіданнях позивач та представник позивача підтримали викладені у позовній заяві аргументи та доводи та просили задовольнити позовні вимоги адміністративного позову.

Відповідач у судові засідання не з`явився, хочу був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Станом на момент винесення судом даного рішення на адресу суду не надходило від відповідача відзиву на позовну заяву з невідомих суду причин.

При цьому, як вже було зазначено судом вище, один раз розгляд даної справи вже було вирішено відкласти, для надання відповідачу додаткового строку для підготовки та надання до суду відзиву на позовну заяву.

Суд зауважує, що відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Також, в свою чергу, відповідачем було повторно подано клопотання про відкладення розгляду справи та надання часу на подання заперечень щодо стягнення витрат на правову допомогу, водночас відповідачем не було зазначено про реальну неможливість його прибуття з об`єктивних причин до суду та подання відзиву на адміністративний позов.

В той же час, суд звертає увагу на те, що дана категорія справ передбачає скорочені строки розгляду та особливості, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтею 287 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Згідно частини 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб - порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наявні у справі матеріали, наявність підтвердження належного повідомлення сторін, а також той факт, що дана категорія справ передбачає скорочені строки розгляду та особливості та з урахуванням того, що розгляд даної справи вже відкладався, при цьому відповідач мав можливість подати всі необхідні докази та пояснення через канцелярію суду або засобами поштового зв`язку, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті, враховуючи скорочений, десятиденний строк, на розгляд цієї категорії справ.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, заслухавши пояснення сторін, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, за результатом розгляду позову публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (дачі у тексті - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») до ОСОБА_1 18 грудня 2014 року Подільським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення у справі № 758/10924/14-ц, яким позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено повністю, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кошти в сумі 132 244,06 гри.

Надалі, на підставі вказаного вище судового рішення Подільським районним судом міста Києва 02 березня 2015 року було видано виконавчий лист.

15 лютого 2019 року Подільським районним судом міста Києва було постановлено ухвалу у справі № 758/10924/14-ц, якою суд задовольнив заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Ансу» про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на правонаступника - ТОВ «Ансу» у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у справі № 758/10924/14-ц за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 02-304/07-А від 28 грудня 2007 року.

Надалі, 23 вересня 2020 року ТОВ «Ансу» звернулось із заявою від 02 вересня 2020 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/10924/14-ц від 02 березня 2015 року до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, який здійснював примусове виконання заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у справі №758/10924/14-ц по 28 жовтня 2020 року.

13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась в порядку статті 432 Цивільного процесуального кодексу України до Подільського районного суду міста Києва із заявою від 13 жовтня 2020 року про визнання виконавчого документа - виконавчого листа, виданого 02 березня 2015 року Подільським районним судом міста Києва на виконання заочного рішення від 18 грудня 2014 року у справі № 758/10924/14- ц, таким, що не підлягає виконанню.

30 жовтня 2020 року ТОВ «Ансу» звернулось до приватного виконавця Лановенко Л.О. із заявою від 28 жовтня 2020 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/10924/14-ц від 02 березня 2015 року. В той же день, 30 жовтня 2020 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 63453300 щодо примусового виконання заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у справі № 758/10924/14-ц, що здійснювалось на підставі виконавчого листа, виданого 02 березня 2015 року Подільським районним судом міста Києва.

Надалі, 02 листопада 2020 року, в понеділок) після відкриття виконавчого провадження № 63453300 приватним виконавцем Лановенко Л.О., було прийнято постанову від 02 листопада 2020 року про арешт майна боржника, а також описано та арештовано транспортний засіб, а саме: автомобіль з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 2006 року випуску, марки: Suzuki, моделі: New Grand Vilara, типу - легковий універсал, номер кузова НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, та передано на зберігання Державному підприємству «Сетам», про що прийнято постанову від 02 листопада 2020 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 63453300.

З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що 03 листопада 2020 року на поштову адресу ОСОБА_1 від приватного виконавця Лановенко Л.О. надійшло поштове відправлення з трек-номером 755, в якому, окрім інших, були наявні наступні документи: постанова від 30 жовтня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 63453300 та виклик від 30 жовтня 2020 року приватного виконавця у виконавчому провадженні № 63453300. Як вбачається з даних з офіційного сайту AT «Укрпошта» вказане вище поштове відправлення з трек-номером 755 було надіслано приватним виконавцем Лановенко Л.О. в п`ятницю 30 жовтня 2020 року о 17 год. 36 хв.

На підставі викладених обставин, 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 , було подано заяву від 02 листопада 2020 року про закінчення виконавчого провадження та повернення боржнику незаконно вилученого майна та заяву від 13 жовтня 2020 року про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у справі №758/10924/14-ц з копіями доданих до неї документів.

Також, 05 листопада 2020 року позивачем до приватного виконавця було подано письмові пояснення, відповідно до яких останнім було повідомлено приватного виконавця Лановенко Л.О. про те, що 13 жовтня 2020 року до Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_1 подано заяву про визнання виконавчого документа, а саме: виконавчого листа, виданого 02 березня 2015 року Подільським районним судом міста Києва на підставі заочного рішення від 18 грудня 2014 року у справі №758/10924/14-ц, таким, що не підлягає виконанню.

20 листопада 2020 року на підставі поданої заяви ОСОБА_1 від 20 листопада 2020 року з доданою до неї копією ухвали Подільського районного суду міста Києва від 02 листопада 2020 року у справі № 758/10924/14-ц приватним виконавцем Лановенко Л.О. виконавче провадження № 63453300 було зупинено до розгляду справи по суті.

Надалі, 26 травня 2021 року Подільським районним судом міста Києва було постановлено ухвалу у справі № 758/10924/14-ц, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 13 жовтня 2020 року про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивачем було подано апеляційну скаргу, за результатом розгляду якої, Київським апеляційним судом, 22 липня 2021 року було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу задоволено та ухвалу Подільського районного суду міста Кінва від 26 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий 02 березня 2015 року Подільським районним судом міста Києва на виконання заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у справі № 758/10924/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення 132 244,06 грн заборгованості за кредитним договором.

Надалі, 29 липня 2021 року - в день прийому громадян приватним виконавцем Лановенко Л.О., ОСОБА_1, було подано вказаному виконавцю заяву від 29 липня 2021 року про закінчення виконавчого провадження № 63453300 (додаток 37) з доданими до неї належним чином засвідченою копією постанови Київського апеляційного суду від 22 липня 2021 року та належним чином засвідченою копією ухвали Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у справі № 758/10924/14-ц.

За результатом розгляду згаданої вище заяви позивача від 29 липня 2021 року приватним виконавцем Лановенко Л.О., тією ж датою було прийнято постанову про поновлення виконавчого провадження № 63453300 та постанову про закінчення виконавчого провадження № 63453300 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, 29 липня 2021 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. було також прийнято постанову від 29 липня 2021 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 63453300 в загальній сумі 4 647,56 грн, з яких: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 69,00 грн; виготовлення документів виконавчого провадження: папір - 36х0,26 = 9,36 грн, конверти - 7х1,18 = 8,26 грн, друк - 100,80 грн, знаки поштової оплати (марки) - 17,00/35,00 = 155,00 грн, папка на зав`язках - 1*4,64 = 4,64 грн, оплата за проведення оцінки описаного та арештованого майна боржника - 2 000,00 грн, оплата за послуги маніпулятора - 2 300,50 грн, та постанову від 29 липня 2021 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження 63453300 в сумі 2 300,50 грн, що складаються з оплати за послуги маніпулятора.

Не погоджуючись з прийнятими приватним виконавцем постановами про стягнення витрат виконавчого збору та визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», (частина перша статті 5 Закону).

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, з аналізу матеріалів справи та як вже зазначалось судом вище вбачається, що 23 вересня 2020 року ТОВ «Ансу» звернулось із заявою від 02 вересня 2020 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 758/10924/14-ц від 02 березня 2015 року до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, який здійснював примусове виконання заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у справі №758/10924/14-ц по 28 жовтня 2020 року.

На підставі вказаної вище заяви приватним виконавцем Телявським Анатолієм Миколайовичем було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 758/10924/14-ц від 02 березня 2015 року виданий Подільським районним судом міста Києва.

Одна, надалі, судом встановлено, що Київським апеляційним судом 22 липня 2021 року було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено та ухвалу Подільського районного суду міста Кінва від 26 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист, виданий 02 березня 2015 року Подільським районним судом міста Києва на виконання заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2014 року у справі № 758/10924/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення 132 244,06 грн заборгованості за кредитним договором.

На підставі вказаного вище рішення приватним виконавцем Лановенко Л.О., тією ж датою було прийнято постанову про поновлення виконавчого провадження № 63453300 та постанову про закінчення виконавчого провадження № 63453300 на підставі пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, 29 липня 2021 року приватним виконавцем Лановенко Л.О. було також прийнято постанову від 29 липня 2021 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 63453300 в загальній сумі 4 647,56 грн, з яких: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження - 69,00 грн; виготовлення документів виконавчого провадження: папір - 36х0,26 = 9,36 грн, конверти - 7х1,18 = 8,26 грн, друк - 100,80 грн, знаки поштової оплати (марки) - 17,00/35,00 = 155,00 грн, папка на зав`язках - 1*4,64 = 4,64 грн, оплата за проведення оцінки описаного та арештованого майна боржника - 2 000,00 грн, оплата за послуги маніпулятора - 2 300,50 грн, та постанову від 29 липня 2021 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження 63453300 в сумі 2 300,50 грн, що складаються з оплати за послуги маніпулятора.

Щодо постанов про стягнення виконавчого провадження та про призначення розміру додаткових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої, другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно із частиною 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Статтею 42 вказаного Закону встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Частиною дев`ятою вказаної статті Закону передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» чітко встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно пункту 1 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі у тексті - Інструкція з організації примусового виконання рішень), ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII«Про виконавче провадження» (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

В пункті 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень зазначено: якщо у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувану) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

З аналізу наведених вище норм чинного законодавства України вбачається, що у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відкрите виконавче провадження підлягає закінченню, а арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, при цьому, пункт щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не входить до вказаного вище переліку, відповідно до якого виконавцем виноситься постанова про стягнення витрат виконавчого провадження.

Крім того, як вже було зазначено судом вище, частиною 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та в даному випадку виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Таким чином, з урахування приписів частини 7 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та положень пункту 2 Розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, з урахуванням положень пункту 5 частини 1 статті 39 та частин 1-3 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» чітко вбачається, що ані виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця, ані витрати виконавчого провадження не стягується з боржника, що з урахуванням того факту, що Київським апеляційним судом 22 липня 2021 року було визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист на підставі якого приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження, свідчить про протиправність оскаржуваних у даній справі постанов приватного виконавця Лановенко Л.О. від 29 липня 2021 року, прийнятих у виконавчому провадженні № 63453300.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що Київським апеляційним судом приймаючи постанову від 22 липня 2021 року, було зазначено:

«…що виконавчий лист з виконання рішення у цій справі виданий 02 березня 2015 року та перебував на виконанні у Подільському районному відділі Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (ВП №49894377).

Боржник зверталась із заявами про закінчення виконавчого провадження з підстав виконання рішення суду, проте листом від 12 квітня 2018 року повідомлено про відсутність в матеріалах виконавчого провадження інформації про фактичне виконання рішення.

Виконавчий лист, згідно відмітки в ньому, був повернутий на підставі постанови від 12 серпня 2020 року згідно із пунктом 1 статті 37 «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Установлено, що далі виконавчий лист перебував на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. (ВП №63119860, постанова про відкриття від 23 вересня 2020 року).

28 жовтня 2020 року приватним виконавцем Телявським А.М. зареєстровано заяву ТОВ "АНСУ" про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). том 1 а.с.237

28 жовтня 2020 року приватним виконавцем Телявським А.М. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. том 1 а.с.238

При цьому, 30 жовтня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. відкрито виконавче провадження №63453300 з виконання вказаного виконавчого листа. том 1 а.с.244

Відповідно до даних відзиву ТОВ «АНСУ», кошти у сумі 7 007,33 доларів США, що були сплачені з 29 квітня 2014 року розподілені відповідно до визначеної договором черговості наступним чином:

- 4 038,15 доларів США направлено на погашення прострочених платежів та нарахованих процентів;

- 2 969,18 доларів США направлено на погашення заборгованості за кредитом.

Далі наводить розрахунки з урахуванням існування зобов`язання в доларах США з врахуванням курсу НБУ станом на 29 квітня 2014 року - 11,408089 грн, за 1 долар США, а не відповідно до стягнуто суми в гривнях, та вказує, що залишок боргу становить:

- 82 100,48 грн. по кредиту за курсом НБУ станом на 29 квітня 2014 року;

- 8 092,47 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту;

- 3 711,33 грн. пеня за несвоєчасне повернення процентів;

- 1 309,35 грн. судовий збір.

…Згідно заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року заборгованість за кредитним договором № 02-304/07-А від 28 грудня 2007 року нарахована станом на 29 квітня 2014 року в повному обсязі з урахуванням права кредитора на дострокове виконання зобов`язання, та судом стягнуто 130 934,71 грн, і 1 309,35 грн в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, а всього на користь ПАТ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» стягнуто 132 244,06 грн.

Згідно даних Виписки по особовому рахунку за період з 28 грудня 2007 року по 26 серпня 2016 року, а також даних квитанції №4 від 07 лютого 2017 року ОСОБА_1 за кредитним договором № 02-304/07-А від 28 грудня 2007 року на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» сплачено в період з 02 червня 2015 року по 07 лютого 2017 року 141 241,06 грн.

Отже, беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції відповідно до заявлених вимог ухвалено у гривні, з моменту ухвалення рішення відповідачем сплачено суму, що перевищує ту, яка стягнута судом, відтак рішення суду уважається виконаним.»

Таким чином, вказані вище висновки апеляційного суду, які відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають встановленню та доказуванню, дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 , взагалі було виконано грошове зобов`язання щодо виплати заборгованості, що до відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження, що і стало підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що також діє підстави суду для висновку про безпідставність постанов приватного виконавця про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження.

В свою чергу, суд вважає за необхідне звернути увагу, що належне виконання судових рішень є важливим і невід`ємним елементом ефективного захисту прав і свобод людини.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006 р., пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» № 11944/05 від 12.05.2011 р.).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002 р., «Ромашов проти України» від 27.07.2004 р., «Шаренок проти України» від 22.02.2004 р. зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005 р., та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009 р.).

Таким чином, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд приходить до висновку, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмила Олегівна приймаючи про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження про діяв протиправно та в супереч вимогам чинного законодавства, що дає підстави суду для висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позовної заяви позивача.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI ).

Крім того, згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218.

Більш того, суд зауважує, що у висновку ЄСПЛ, викладеному у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), у пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), у пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява №66561/01), суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, а у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (Заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну ціну.

Так, з аналізу матеріалів справи судом було встановлено, що 27 травня 2021 року між адвокатом Дербаньовою Софією Валеріївною (надалі - Адвокат), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (надалі - Клієнт), з другої сторони, було укладено Договір № 27/05/21 про надання правової допомоги, відповідно до пункту 1.1. якого встановлено, що Клієнт доручає, а Адвокат відповідно до чинного законодавства України приймає на себе зобов`язання в якості правової (правничої) допомоги (далі у тексті - правова допомога) здійснити представництво та надати інші види правової допомоги Клієнту у справі № 758/10924/14-ц щодо визнання виконавчого листа, виданого 02 березня 2015 року Подільським районним судом міста Києва на підставі заочного рішення вказаного суду від 18 грудня 2014 року у справі № 758/10924/14-ц, таким, що не підлягає виконанню, а Клієнт зобов`язується оплатити надання Адвокатом правової допомоги.

Згідно пункту 3.1. - 3.3. вказаного Договору встановлено, що за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату гонорар, який є формою винагороди Адвоката за надання правової допомоги. На визначення розміру гонорару Адвоката впливають строки вирішення спірних правовідносин, складність справи, обсяг наданих послуг та час, витрачений Адвокатом на надання послуг. Розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах даного Договору правову допомогу, встановлюється в сумі 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп., за одну годину роботи Адвоката/за участь Адвоката в одному судовому засіданні, який сплачується Клієнтом протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання Акта наданих послуг (правової допомоги).

Відповідно до наявного в матеріалах справи Попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які поніс та очікує понести позивач вбачається, що попередня (орієнтована) сума судових витрат, які понесла та очікує понести Позивач на професійну правничу допомогу під час розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва згаданого вище позову ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, в загальному розмірі становить 3 000,00 грн та включає в себе наступний перелік професійної правничої допомоги, що надається адвокатом:

- складання позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про визнання протиправними та скасування рішень (постанов приватного виконавця) - 2 000,00 грн;

- участь адвоката в судових засіданнях під час розгляду Окружним адміністративним судом міста Києва позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про визнання протиправними та скасування рішень (постанов приватного виконавця), при прогнозованій кількості судових засідань у справі - 1, вартістю 1 000,00 грн, за участь адвоката в одному судовому засіданні.

Згідно Актів № 27/05/21-2 від 03 листопада 2021 року, № 27/05/21-3 від 09 листопада 2021 року вбачається, що Адвокат надав, а Клієнт отримав та прийняв послуги (правову допомогу) згідно переліку:

- складання позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про визнання протиправними та скасування рішень (постанов приватного виконавця) (справа № 640/22149/21) - 2 000,00 грн;

- участь адвоката в судовому засіданні, призначеному Окружним адміністративним судом міста Києва на 08.11.2021 року об 11 год. 00 хв. в адміністративній справі №640/22149/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про визнання протиправними та скасування рішень (постанов приватного виконавця) - 1 000,00 грн.

Також, з аналізу матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копій квитанцій № 15 від 04 листопада 2021 року та № 7 від 09 листопада 2021 року, ОСОБА_1 було сплачено ОСОБА_2 (Адвокат) було сплачено в загальній сумі 3 000,00 грн, за надання адвокатом послуг з правової допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зауважує, що на підтвердження обставин на обґрунтування правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу, до суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зауважує, що з наведеного вище вбачається, що вказані витрати позивача на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними з обставинами справи та характером спору, а також підтвердженими належними доказами, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи в суді та є співмірними по відношенню до складності справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем спростувань та обґрунтованих заперечень щодо судових витрат надано не було, а тому, оскільки в матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку про задоволення вимог представника позивача стосовно стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн, та про наявність правових підстав для задоволення заяви представника позивача та наявність підстав для стягнення на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 1 816,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про скасування постанов приватного виконавця - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 29 липня 2021 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 63453300.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни від 29 липня 2021 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження № 634533003.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 копійок) за рахунок асигнувань приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (адреса: 02094, місто Київ, вулиця Юрія Поправки, будинок 6, офіс 17, РНОКПП НОМЕР_4 ).

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок асигнувань приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни (адреса: 02094, місто Київ, вулиця Юрія Поправки, будинок 6, офіс 17, РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною 1 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова