Справа № 580/7175/21
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року справа № 580/7175/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та бездіяльності і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2021 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправною викладену в листі від 15.03.2021 №1414-1482/С-05/8-2300/21 відмову та бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоди зайняття ним підприємницькою діяльністю з 01.01.1997 до 31.12.1997, з 01.04.1998 до 01.02.2000, з 01.01.2004 до 31.12.2010, з 01.01.2015 до 30.09.2015, з 01.04.2018 до 01.06.2020;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди зайняття ним підприємницькою діяльністю з 01.01.1997 до 31.12.1997, з 01.04.1998 до 01.02.2000, з 01.01.2004 до 31.12.2010, з 01.01.2015 до 30.09.2015, з 01.04.2018 до 01.06.2020.

В обґрунтування позивач вказує, що всупереч вимог законодавства відповідач не зарахував до страхового стажу позивача для обчислення пенсії вищевказані періоди здійснення підприємницької діяльності на спрощеній системі оподаткування, за які сплачено відповідні внески.

Ухвалою суду від 12.10.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

10.11.2021 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні. Зазначено, що у період 2004-2010 роки позивачем не подавались. Тому у системі персоніфікованого обліку відсутня інформація про страховий стаж позивача.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Відповідно до пенсійної справи позивача він з 22.05.2020 отримує пенсію за віком.

Згідно з даними ЄДРПОУ позивач з 23.12.1996 до 22.01.2018 та з 19.03.2018 зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

На звернення позивача щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів здійснення підприємницької діяльності, відповідач листом від 15.03.2021 №1414-1482/С-05/8-2300/21 повідомив, що до страхового стажу позивача зараховано періоди з 01.01.1998 до 31.03.1998, з 01.02.2000 до 31.12.2003, з 01.02.2011 до 31.12.2014 та з 01.10.2015 до 31.12.2017.

Не погоджуючись із частковим зарахуванням періодів здійснення підприємницької діяльності, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно із частинами 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Згідно із пунктом 2.7 Порядку №22-1 до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №21-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абз.3 підп.2 п.2.1 Розділу 2 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

З огляду на вищевикладене, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу при обчисленні пенсії періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сплата за весь наведений період щомісячно внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або єдиного соціального внеску, та подання відповідних звітів до відділу персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України.

Як установлено судом вище, позивач з 23.12.1996 до 22.01.2018 та з 19.03.2018 зареєстрований фізичною особою-підприємцем.

Патентом від 15.12.1996 серії БМ №023584 підтверджено сплату позивачем прибуткового податку за період січень 1997 року жовтень 1997 року.

Патентом від 08.01.1998 серії БО №046585 підтверджено сплату позивачем прибуткового податку за період січень 1998 року березень 1997 року.

Відповідно до свідоцтва від 26.01.2000 серії НОМЕР_1 позивачем сплачено єдиний податок з 01.02.2000 до 30.06.2000.

Відповідно до свідоцтва від 16.06.2000 №084932 позивачем сплачено єдиний податок за 3, 4 квартали 2000 року.

Свідоцтвами від 03.01.2001 №125508, від 27.02.2002 №665613, від 13.01.2003 серії А №425745 підтверджено сплату єдиного податку за 2001-2003 роки.

Суд врахував, що період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.1998 до 31.03.1998 відповідачем йому зараховано до страхового стажу.

Водночас, підтверджений патентом від 15.12.1996 серії БМ №023584 період січень 1997 року жовтень 1997 року протиправно не зарахований.

Тому позовні вимоги у цій частині суд вважає обґрунтованими.

Однак, період листопад-грудень 1997 року, квітень 1998 року січень 2000 року не підтверджений жодним доказом.

Тому підстав для його врахування суд не вбачає.

Щодо зарахування періоду з 01.01.2004 до 31.12.2010, з 01.01.2015 до 30.09.2015, з 01.04.2018 до 01.06.2020, суд зазначає, що відповідно до абз.3 підп.2 п.2.1 Розділу 2 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування з 01 січня 2004 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Так, частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058-IV передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

У п.1 ч.2 ст.22 Закону №1058-IV визначено, що відомості, які містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Судом встановлено, що згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) за період з 01.01.2004 до 01.01.2011, з 01.01.2015 до 30.09.2015, з 01.04.2018 до 01.06.2020 відсутня інформація про сплату позивачем страхових внесків, що є умовою для зарахування такого періоду до страхового стажу.

Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 до 01.01.2011, з 01.01.2015 до 30.09.2015, з 01.04.2018 до 01.06.2020, а протилежні доводи позивача суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

На підставі ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тому для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України, суд дійшов висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1997 до 31.10.1997.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Тому суд дійшов висновку стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог на суму 454,00 грн.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.1997 до 31.10.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.1997 до 31.10.1997.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул. Смілянська, буд.23, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ