Справа № 260/2539/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 260/2539/21 пров. № А/857/15898/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу 94 (Чопського) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ),

на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року (суддя Маєцька Н.Д., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Ужгород, дата складення повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №260/2539/21 за позовом ОСОБА_1 до 94 (Чопського) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ),

про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача 94 (Чопського) прикордонного загону Західного регіонального управління Держприкордослужби України (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив: 1) визнати протиправними дії відповідача в частині нарахування та виплати позивачу у березні 2016 року підйомної допомоги, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (далі Постанова №889); 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену підйомну допомогу у березні 2016 року з урахуванням, у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, з урахуванням виплачених сум; 3) визнати протиправними дії відповідача, в частині нарахування та виплати позивачу допомоги на оздоровлення у квітні 2016 року, травні 2017 року та лютому 2018 року, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889; 4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у квітні 2016 року, травні 2017 року та лютому 2018 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, з урахуванням виплачених сум.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 у березні 2016 року підйомної допомоги, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену підйомну допомогу у березні 2016 року з урахуванням, у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, з урахуванням виплачених сум. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у квітні 2016 року, травні 2017 року та лютому 2018 року, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення у квітні 2016 року, травні 2017 року та лютому 2018 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, з урахуванням виплачених сум.

З рішенням суду першої інстанції від 23.07.2021 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на вимогах закону і не відповідає обставинам, а допущені судом першої інстанції в процесі розгляду адміністративної справи порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що відповідно до законодавчих норм підйомна допомога та допомога на оздоровлення розраховується з розміру місячного грошового. Вважає апелянт помилковим висновок суду першої інстанції, що спірну щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889 необхідно включити до складу місячного грошового забезпечення при обчисленні підйомної допомоги та допомоги на оздоровлення з тих підстав, що позивач отримував такі виплати щомісячно. Натомість відповідачем правомірно не враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889 у складі місячного грошового забезпечення при обчисленні підйомної допомоги та допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, так, як приписами Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України №425 визначено складові грошового забезпечення та складові місячного грошового забезпечення, такий вид щомісячного додаткового грошового забезпечення як винагорода не входить до складу місячного грошового забезпечення, а тому щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою №889, не входить до структури і складу місячного грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується підйомна допомога та допомога на оздоровлення, передбачена вимогами Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Відповідач як розпорядник бюджетних коштів не міг виплачувати позивачу допомоги на оздоровлення (протягом згаданого періоду) понад виділені йому для цього бюджетні асигнування та на власний розсуд вирішуючи, який нормативно-правовий акт потрібно виконувати. Зауважує апелянт, що позивач в межах спірних правовідносин не оскаржив накази, на підставі яких йому виплачувалася підйомна допомога та допомога на оздоровлення під час їх отримання у 2016 та 2017 роках. Також вказує апелянт, що хаотичний процес стягнень цих коштів (одноразової грошової допомоги на оздоровлення, індексації грошового забезпечення, вихідної допомоги, тощо) за рішеннями судів поставить Державну прикордонну службу України у скрутне становище.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 23.07.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити за її безпідставністю, залишивши оскаржене рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 15.01.2016 по 24.02.2018 ОСОБА_1 проходив військову службу в Західному регіональному управління Державної прикордонної служби України на посадах оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Великий Березний), при цьому, під час проходження у вказаний період військової служби, позивач на грошовому та матеріальному забезпеченні перебував у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) (а.с. 10-12).

Згідно наказу начальника Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 22.02.2018 року №78-ос майор ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу (а.с. 15).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) від 30.05.2019 року №159-ос підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас згідно підпункту "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 13) та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) від 13.06.2019 № 176-ос підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 17.06.2019 (а.с. 14).

Відповідно до наданих ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) та Галузевим державним архівом Державної прикордонної служби України з питань грошового забезпечення відомостей встановлено, що під час проходження військової служби та звільнення із неї ОСОБА_1 не у повному обсязі виплачено грошове забезпечення та компенсаційні виплати, право не які останній набув у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби (а.с. 20-24).

Згідно архівної відомості по грошовому забезпеченню за 2016 рік, у березні 2016 року ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 було виплачено підйомну допомогу у розмірі 5958,13 грн., без включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини для обрахунку підйомної допомоги, щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Крім того, із архівних відомостей по грошовому забезпеченню ОСОБА_1 за 2016-2018 роки вбачається, що до складу грошового забезпечення, з якого йому було здійснено обчислення допомоги на оздоровлення, яку виплачено у квітні 2016, травні 2017 року та лютому 2018 року у розмірі 5023,13 грн., 9789,38 та 9558,75 грн. відповідно, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій".

Не погодившись з діями відповідача щодо не проведення у повному обсязі виплаченого грошового забезпечення та компенсаційних виплат, позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер, з огляду на що визнав позовні вимоги обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Спірні відносини у вказаній справі виникли з приводу нарахування та виплати позивачу підйомної допомоги та матеріальної допомоги на оздоровлення без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-XII).

Частина 1 статті 9 Закону №2011-XII визначає, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абзацами 1, 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно із п.3 ст.9-1 Закону №2011-XII, при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Крім того, відповідно до вимог п.1 ст.10-1 Закону №2011, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Частиною 3 статті 15 Закону №2011-XII встановлено, що військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм підйомна допомога та допомога на оздоровлення розраховується з розміру місячного грошового забезпечення.

Порядок виплати підйомної допомоги передбачений інструкцією "Про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 19 серпня 2016 року №848 (далі Інструкція №848).

Відповідно до п.1 Інструкції №848, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), що переїхали на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, строк навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією органу (підрозділу) Державної прикордонної служби України (далі - орган (підрозділ) Держприкордонслужби), виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно із п.2 Інструкції №848, залежно від посади, на яку призначено військовослужбовця або яку він займав до дня прибуття органу (підрозділу) Держприкордонслужби до нового пункту постійної дислокації, розмір підйомної допомоги визначається, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія).

Постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22.09.2010р. Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Таким чином, наведеними правовими нормами передбачено виплату військовослужбовцям Державної прикордонної служби щомісячної додаткової грошової винагороди, яка має постійний щомісячний характер та включається до складу грошового забезпечення даних осіб.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер, що відповідає правовій позиції, наведеній у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 802/955/17, від 16.05.2019 року у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019 року у справі № 826/3398/17, від 16.12.2019 року у справі №825/812/17, від 19.09.2019 року у справі № 826/14564/17, від 19.02.2020 року у справі №822/2741/17, від 21.04.2021 року у справі № 380/2427/20, від 28.05.2021 року у справі № 400/1955/20.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що щомісячна додаткова грошова винагорода не може вважатись одноразовою та має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється підйомна допомога та допомога на оздоровлення.

Матеріалами справи підтверджено, що в період з 2016 року по лютий 2018 року позивачу щомісячно виплачувалася щомісячна додаткова винагорода, передбачена Постановою №889.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведеного правового регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача в частині нарахування та виплати позивачу підйомної допомоги у березні 2016 році та допомоги на оздоровлення у квітні 2016 року, травні 2017 року та лютому 2018 року без врахування у їхньому складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, і як наслідок, підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену підйомну допомогу та допомогу на оздоровлення за спірні місяці із включенням до них щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889, з урахуванням виплачених сум.

Відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою.

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява №63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Зокрема, у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява №70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява №14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, згідно п.70 рішення у справі «Рисовський проти України» (№29979/04), ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу 94 (Чопського) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року в адміністративній справі №260/2539/21 за позовом ОСОБА_1 до 94 (Чопського) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль