Справа № 260/1115/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 260/1115/21 пров. № А/857/14871/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

представника позивача Сідака П.П.,

представників відповідача Рапіти О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року, прийняте суддею Плехановою З.Б. о 09 годині 11 хвилині у м.Ужгороді, повний текст складено 28.07.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування (нарахування у меншому розмірі) та невиплаті індексації грошового забезпечення в належному розмірі із 01 січня по 09 вересня 2009 та із 16 вересня 2011 року по 14 листопада 2012 року та зобов`язання вчинити дії щодо нарахування індексації грошового забезпечення за вказаний період в належному розмірі (з врахуванням раніше виплачених сум) та виходити з базового місяця січень 2008 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що у період проходження позивачем військової служби, індексація його грошового забезпечення за період з січня 2008 року по листопад 2014 року не нараховувалася та не виплачувалася, що свідчить про протиправну бездіяльність, оскільки будь-які дії стосовно вказаних виплат не вчинялися.

Враховуючи те, що останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, тому для цілей вирішення спору у даній справі, базовим місяцем нарахування індексації є січень 2008 року.

Невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у період служби свідчить про порушення відповідачем вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 12.12.2018 року по справі №825/874/17, від 19.06.2019 року по справі №825/1987/17, від 19.07.2019 року по справі №240/4911/18, від 20.11.2019 року по справі №620/1892/19, від 05.02.2020 року по справі №825/565/17.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) подали апеляційні скарги. Вважають, що судом першої інстанції ухвалено рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права. Просять рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) покликається на те, що за час проходження служби ОСОБА_1 в період з 19.11.2012 року по 01.11.2014 року відповідно до наказів 19.11.2012 року №382ОС та від 31.10.2014 року №177-ОС останньому було нараховано та виплачено індексацію в сумі 333,71 грн., що підтверджується наявною ОСОБА_2 відомістю №3504 з січня по грудень 2014 року.

Звертає увагу на те, що індексація грошового забезпечення позивачу виплачувалася за умови, якщо величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації, а тривалість таких виплат залежала від подальших змін у грошовому забезпеченні позивача загалом, а не окремих його складових у вигляді посадового окладу, як помилково зазначає позивач. Це означає, що базовими місяцями вважались місяці, в яких збільшувалось грошове забезпечення позивача, що підтверджується листом від 27.04.2021 року №14/2727.

Судом стверджено факт, що індексація грошового забезпечення з січня 2008 року по листопад 2014 року позивачу не виплачувалася, однак, зазначене не відповідає дійсності.

Також зазначає, що повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі визначення базового місяця покладається на відповідача, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19.

ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що згідно копій довідок про розмір виплаченої індексації, позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з жовтня 2008 року по травень 2010 року, з листопада 2010 року по березень 2011 року включно, з серпня 2011 року по вересень 2011 року включно, базовим місяцем є жовтень 2012 року.

Звернуто увагу на те, що у січні 20019 року відбулося переміщення військовослужбовця на іншу посаду з вищим окладом згідно копії відомостей про нараховане та виплачене грошове забезпечення №1380 за 2009 рік.

У період з січня 2016 року по лютий 2018 року у разі переміщення військовослужбовця по службі на іншу посаду з вищим посадовим окладом обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем такого підвищення.

До січня 2016 року, у разі зростання грошового забезпечення (в т.ч. за рахунок збільшення розміру надбавки за вислугу років, надбавки за кваліфікацію, тощо) місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів за цей місяць, не проводиться, лише з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) в апеляційній скарзі зазначає, що з метою дотримання бюджетного законодавства при індексації грошових доходів працівників керівник установи та головний бухгалтер мають проводити фактичні видатки установи на заробітну плату лише в межах фонду заробітної плати, затвердженого кошторисом.

Нарахування суми індексації доходів у повному розмірі за відсутності бюджетних асигнувань у кошторисі, вважається порушенням бюджетного законодавства, що є неприпустимим.

Крім того, судом не враховано факту, що позивачем подано позовну заяву із пропуском строків звернення до суду.

ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) подав до суду уточнення до апеляційної скарги, де зазначив, що судом не враховано дискреційні повноваження прикордонного загону, так як визначення базового місяця відноситься до компетенції військової частини НОМЕР_2 .

Крім того, військова частина НОМЕР_2 є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки на грошовому забезпеченні з 01.01.2009 року по 09.09.2009 року та з 16.09.2011 року по 14.11.2012 року, позивач перебував у ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_4 , м.Одеса)

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу в органах Державної прикордонної служби України на умовах і в порядку, встановлених Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, іншими нормативно - правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби та Контрактом про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, по серпень 2020 року. Останнє місце військової служби - ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_4 ).

Наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29 липня 2020 року № 224-ОС ОСОБА_1 було звільнено з військової служби за підпунктом а) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням строку контракту з 01 серпня 2020 року.

04.11.2020 року позивач звернувся до Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України із запитом про отримання карток грошового забезпечення із 2008 по 2018 роки.

16.12.2020 року із Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України надійшли відповіді та копії карток грошового забезпечення позивача.

У листі від 29.12.2017 року №122/0/66-17 Мінсоцполітики зазначено, що посадові оклади військовослужбовців востаннє підвищувались у січні 2008 року. Цим же листом визначено, що сума індексації у грудні 2017 року становить 4258,75 грн. (1762 (прожитковий мінімум) X 241,7 (коефіцієнт індексації) /100).

Із особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 із ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина № НОМЕР_2 ) вбачається, що: із січня по жовтень 2008 року; листопад, грудень 2011 року; з січня по листопад 2012 року - індексація грошового забезпечення в загалі не була нарахована та виплачена, а у місяцях, коли позивачу була виплачена індексація у ці роки, її нарахування було проведено відповідачем без врахування індексу споживчих цін та застосування базового місяця при нарахуванні індексації грошового забезпечення.

Із особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 із ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_3 ) вбачається, що: із червня по листопад 2010 року; з квітня по серпень 2011 року - індексація грошового забезпечення в загалі не була нарахована та виплачена, а у місяцях, коли була виплачена індексація у ці роки, включаючи і 2009 рік, її нарахування було проведено відповідачем без врахування індексу споживчих цін та застосування базового місяця при нарахуванні індексації грошового забезпечення.

Із особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 із ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_1 ) із 2012 по 2014 роки вбачається, що: листопад, грудень 2012 року; із січня по грудень 2013 року; з січня по червень, липень, вересень, жовтень 2014 року - індексація грошового забезпечення в загалі не була нарахована та виплачена, а у місяцях, коли була виплачена індексація у ці роки, її врахування було проведено відповідачем без врахування індексу споживчих цін та застосування базового місяця при нарахуванні індексації грошового забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 вказаного Закону).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України № 1282-ХІІ від 03.07.1991 року «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до ст.1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 вказаного Закону).

Згідно з ст.5 зазначеного Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року (далі Порядок № 1078), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться з наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз.8 п.4 Порядку № 1078).

Згідно з п.6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

В рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08.11.2005р., заява № 63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визначення базового місяця для нарахування індексації з огляду на наступне.

Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Суд зазначає, що індексація не була нарахована та виплачена позивачеві в повному обсязі.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, в постанові від 15 жовтня 2020 року в справі №240/11882/19.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, відповідно до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з індексації грошового забезпечення в конкретній сумі та визначення базового місяця є передчасними та такими, що не підлягають до задоволення.

З приводу покликання ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) на те, що військова частина НОМЕР_2 є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки на грошовому забезпеченні з 01.01.2009 року по 09.09.2009 року та з 16.09.2011 року по 14.11.2012 року позивач перебував у ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_4 , м.Одеса), колегія суддів зазначає наступне.

У відповідь на запит Восьмого апеляційного адміністративного суду про надання інформації від 04.10.2021 року, Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України повідомило, що ОСОБА_1 у період з 01.01.20019 року по 14.11.2012 року на фінансовому забезпеченні в ІНФОРМАЦІЯ_5 (в/ч НОМЕР_4 ) не перебував, індексацію грошового забезпечення не отримував. Відтак, покликання 6 прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України на те, що він є неналежним відповідачем не заслуговують на увагу суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач просив зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) вчинити дії щодо нарахування індексації грошового забезпечення із 01 січня по 09 вересня 2009 та із 16 вересня 2011 року по 14 листопада 2012 року, однак, як вбачається із витягу з особової справи військовослужбовця Південного регіонального управління (в/ч НОМЕР_4 ) полковника ОСОБА_1 про проходження військової служби (том І., а.с.12) позивач не проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 із 01 січня по 09 вересня 2009 та із 16 вересня 2011 року, відтак, в задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неповній мірі правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового про часткове задоволення позовних вимог.

Виходячи із приписів ст.139 КАС України, апеляційний суд не здійснює розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційні скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) , ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі № 260/1115/21 та ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) та ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_3 ) вчинити дії щодо нарахування ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 11.09.2008 року по 16.09.2011 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) вчинити дії щодо нарахування ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 16.09.2011 року по 14.11.2012 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_9 вчинити дії щодо нарахування ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 14.11.2012 року по 22.10.2014 року з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 12.11.2021 року.