Справа № 420/3707/20
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2021-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3707/20
Провадження №2-а/522/467/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року м. Одеса

Суддя Приморський районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за яким позивач просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача по не складанню протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 184 ч. 5 КУпАП відносно ОСОБА_2 ;

- зобов`язати відповідача скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 184 ч. 5 КУпАП відносно ОСОБА_2 та направити до відповідного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року матеріали даного позову були направлені до Приморського районного суду м. Одеси як підсудного.

У порядку авторозподілу від 09.06.2020 року головуючою суддею було визначено Домусчі Л.В. та матеріали справи передані судді 10.06.2020 року

Ухвалою суду від 16.06.2020 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд виходив з того, що позовні вимоги не є справою адміністративної юрисдикції у зв`язку з чим, цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Крім того, суд зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження бездіяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створює для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2020 року.

Постановою Верховного суду від 27.08.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково; ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 року скасовано та справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2021 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2020 року скасовано та справу за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду від 16.06.2020 року виходив із того, що «висновок суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження бездіяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створює для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків є передчасним, оскільки такого висновку суд може дійти саме за результатами розгляду спору по суті позовних вимог. Натомість, суд першої інстанції відмовляючи у відкриття провадження за поданою позовною заявою порушив право позивача на судовий захист». За розглядом апеляційної скарги ОСОБА_3 суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про помилковість висновку суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Матеріали адміністративної справи надійшли до суду першої інстанції 29.10.2021 року та були передані раніше визначеному головуючому судді Домусчі Л.В..

Матеріали справи суддя отримала 08.11.2021 року.

Із метою уникнення у майбутньому сумнівів з боку позивача у неупередженості та об`єктивності головуючого судді під час розгляду справи № 420/3707/20 та виключення будь-яких сумнівів щодо дотримання судом принципів законності, судом вирішується питання про самовідвід.

При вирішенні питання про наявність підстав для самовідводу судді, суд виходить з наступного.

За змістом Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу (самовідводу).

Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у ст.36 КАС України.

Пунктом 4 ч.1 ст.36 КАС України встановлено, що суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ст.39 КАС України, за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з ч.3 ст.39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частиною 1 ст.40 КАС України передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України Про судоустрій і статус суддів, кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід небезсторонність суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри в неупередженості, повинен заявляти самовідвід або бути відведений.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 року у справі Білуха проти України та рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 року у справі Ветштайн проти Швейцарії зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Щодо безсторонності Європейський суд з прав людини висуває дві вимоги: по-перше, бути суб`єктивно вільним від упередженості в результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Статтею 2 Закону України 23.02.2006 року №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також ЄСПЛ) є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Принципи об`єктивності визначені у Бангалорських принципах поведінки суддів, відповідно до яких, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно з пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Зважаючи на вказані обставини, аналіз норм чинного законодавства України, Бангалорські принципи поведінки суддів, Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практики Європейського суду з прав людини, та з урахуванням приписів статей 36, 39, 40 КАС України, з урахуванням того, що суддею на стадії вирішенні питання про відкриття провадження у справі висловлено позицію суду щодо обраного позивачем способу захисту прав та інтересів, із метою уникнення у майбутньому сумнівів з боку позивача у неупередженості та об`єктивності головуючого судді під час розгляду даної справи та виключення будь-яких сумнівів щодо дотримання судом принципів законності, та дотримання розумних строків розгляду справи належним судом, суд вважає необхідним прийняти по справі самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись статтями 36, 39, 241, 248, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заявити собі - судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. самовідвід від участі як головуючого судді за розглядом адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Справу передати для здійснення розподілу між суддями в порядку, встановленому ч.1 ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не оскаржується. Заперечення на ухвалу може включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л.В. Домусчі