Справа № 380/7321/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/7321/21 пров. № А/857/16635/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.,

за участю представника відповідача Козуб О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року, прийняте суддею Братичак У.В. у м.Львові о 15 годині 41 хвилині, повний текст складено 26.07.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішень зобов`язання до вчинення дій,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії за віком незаконним; зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для обчислення пенсії, трудовий стаж за період з 25.08.1982 року по 23.09.1983 року ( 1 рік 29 днів) та з 25.08.01982 року по 31.05.1988 рік ( 4 роки 7 місяців 6 днів); зобов`язання призначити та виплачувати пенсію починаючи з дня набуття ОСОБА_1 права на пенсію за віком.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року задоволено позов.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Відтак, відмова відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи в Дніпропетровському радіозаводі з 25.08.1982 року по 23.09.1983 року є необґрунтованою та протиправною.

Стаж роботи позивачки на території колишньої РРФСР підтверджено записами в трудовій книжці, зазначено номери наказів та дати цих наказів, пенсійний орган не ставить під сумнів автентичність записів в трудовій книжці, а тому суд визнає відмову відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи на території колишньої РРФСР з 24.10.1983 року по 31.05.1988 року необґрунтованою та протиправною.

При врахуванні даних періодів, позивачка має страховий стаж в розмірі більшому ніж 26 років, який в свою чергу, підтверджений належними та допустимими доказами, що, у свою чергу доводить протиправність рішення відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії за віком.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що судом не взято до уваги те, що відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу, починаючи з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року не менше 26 років. Однак, страховий стаж позивачки не досягав 26 років.

Оскільки позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії до Головного управління за посередництвом Фонду Соціального страхування Республіки Польща на території Республіки Польща в порядку ст.24 Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення відповідно і норми якої підлягають застосуванню. Відтак, незарахування стажу роботи на території Російської Федерації не може трактуватися як протиправність дій.

Вважає, що суд першої інстанції довільно трактує норми права та безпідставно покликається на норми Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, яка на позивачку не поширюється.

Крім того, період, який не зарахований відповідачем є з 24.10.1983 року по 31.05.1988 року, а не з 25.08.1982 року по 31.05.1988 року, як зазначив суд першої інстанції.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу покликається на те, що при призначенні пенсії застосовується законодавство України, в тому числі і Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, у ст.3 якої зазначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення по цій Угоді, несе держава, яка надає забезпечення.

Зазначає, що зі змісту апеляційної скарги відповідач визнає страховий стаж за період з 25.08.1982 року по 23.09.1983 року. Позивач не заперечує проти внесення змін до рішення суду щодо уточнення періоду роботи, зокрема, з 25.08.1982 року по 23.09.1983 року та з 24.10.1983 року по 31.05.1988 року.

Відтак, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд не в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, яка виїхала до Республіки Польща та перебуває там на консульському обліку, що не заперечується сторонами.

17.08.2020 року ОСОБА_1 за посередництвом фонду Соціального Страхування Республіки Польща (ZUS), подала на території Республіки Польщі заяву про призначення пенсії за віком (формуляр PL-UА 7), яка надійшла на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 29.10.2020 року за вхідним № 4361/10.

До заяви були долучені копії трудових книжок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , диплом ЗВ № 801228, свідоцтво про народження НОМЕР_3 .

За результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком відповідач виніс рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №262/03.32-10 від 27.01.2021 року, оскільки у позивачки не вистачає страхового стажу 26 років для призначення такої.

Частину трудового стажу позивачки не враховано до страхового стажу, оскільки в період з 24.10.1983 року по 31.05.1988 року вона працювала на території Російської Федерації.

Спірним питанням в справі є наявність або відсутність правових підстав для врахування до страхового стажу позивача період роботи з 24.10.1983 року по 31.05.1988 року на території колишньої РРФСР та обґрунтованість доводів позивача для врахування до страхового стажу періоду роботи в Дніпропетровському радіозаводі з 25.08.1982 року по 23.09.1983 року.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV).

Із матеріалів справи, зокрема, із рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 27.01.2021 року №262/03.32-10 вбачається, що відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком, оскільки при розрахунку загального стажу не врахував періоди роботи з 25.08.1982 року по 23.09.1983 року (1 рік 29 днів) на Дніпропетровському радіозаводі, оскільки такий потребує уточнення (відсутня відмітка про наявність печатки на записі про звільнення).

Із Архівної довідки №33 від 05.04.2021 року, виданої ТзДВ «Концерн «Весна» вбачається, що згідно архівних документів, які знаходяться на зберіганні у ТзДВ «Концерн «Весна» ОСОБА_2 працювала на Дніпропетровському радіозаводі з 25.08.1982 року (Наказ №1-636 від 24.08.1982) у ОГЄ (російською) інженером-технологом. Звільнена 23.09.1983 (Наказ №1-909 від 26.09.1983). Довідка надана для підтвердження трудового стажу.

Крім того, із відповіді, наданої позивачці від 16.04.2021 року №11/8 вбачається, що на запити ГУ ПФУ у Дніпропетровській області ТзДВ «Концерн «Весна» направило довідки від 22.12.2020 року №199 та від 20.01.2021 року №08 про підтвердження стажу роботи.

Відтак, на думку апеляційного суду період роботи позивача в Дніпропетровському радіозаводі з 25.08.1982 року по 23.09.1983 року слід зарахувати до страхового стажу.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції досліджувалися записи у трудових книжках позивачки, з яких вбачається, що у трудовій книжці НОМЕР_2 міститься запис№1 від 25.08.1982 року такого змісту «Прийнята у відділ головного енергетика на посаду інженера-технолога 3 категорії», на підставі наказу Дніпропетровського радіозаводу №1-636 від 24.08.1982 року. Від 23.09.1983 року в трудовій книжці НОМЕР_2 міститься запис№2 «Звільнена із займаної посади у зв`язку з переїздом за місцем переводу чоловіка», на підставі наказу Дніпропетровського радіозаводу №1-909 від 28.09.1983 року.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси. З огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимог ведення трудових книжок третіми особами, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 року у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018 року.

З приводу позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу для обчислення пенсії, трудовий стаж за період з 25.08.01982 року по 31.05.1988 рік, колегія судів зазначає, що як вірно зазначив апелянт, спірним є період трудового стажу, набутого позивачкою на території Російської Федерації згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 з 24.10.1983 року по 31.05.1988 року.

Згідно з ст.6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року (надалі - Угода від 13.03.1992 року) для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою.

Відповідно до ст.11 Угоди від 13.03.1992 року необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

У трудовій книжці НОМЕР_2 міститься запис №3 від 24.10.1983 року такого змісту «Прийнята на посаду інженера-технолога 3 категорії», на підставі наказу філіалу ПКБ «Проектенерговентиляція» №189/к від 26.10.1983 року.

Від 12.04.1985 року в трудовій книжці НОМЕР_2 міститься запис №4 «Звільнена за переводом в СУ «Енергоналадка», на підставі наказу філіалу ПКБ «Проектенерговентиляція» №67/к від 08.04.1985 року.

Від 15.04.1985 року в трудовій книжці НОМЕР_2 міститься запис №5 «Зарахована інженером-налагоджувальником до московської налагоджувальної дільниці», на підставі наказу Спеціалізованого управління «Енергоналадка» №58-к від 08.04.1985 року.

Від 31.05.1988 року в трудовій книжці НОМЕР_2 міститься запис №8 «Звільнена за власним бажанням», на підставі наказу Спеціалізованого управління «Енергоналадка»№84-к від 01.06.1988 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні про відмову в призначенні пенсії за віком від 27.01.2021 року №262/03.32-10 не наведено жодної мотивації щодо неврахування періоду роботи позивачки з 24.10.1983 року по 31.05.1988 року, набутого на території Російської Федерації до страхового стажу.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до пункту 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, що затверджена постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 року (далі Інструкція № 162, чинна на момент роботи позивачки), заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Пунктом 2.3. Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 2.5. Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші виправлення робиться адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові в цьому необхідну допомогу.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1. Інструкції № 162).

Адміністрація зобов`язана видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення (п. 4.1. Інструкції № 162).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок №637).

Відповідно до п. 1 цього Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: - періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; - професія або посада; - характер виконуваної роботи; - розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; - первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 220 Порядку №637 визначено, що стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення (до укладення відповідних двосторонніх угод).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що стаж роботи позивачки на території колишньої РРФСР підтверджено записами в трудовій книжці, зазначено номери наказів та дати цих наказів, пенсійний орган не ставить під сумнів автентичність записів в трудовій книжці, а тому суд визнає відмову відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період роботи на території колишньої РРФСР з 24.10.1983 року по 31.05.1988 року необґрунтованою та протиправною.

Додатково суд звертає увагу на те, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 не передбачає градації, на яку покликається апелянт, зокрема, щодо застосування чи не застосування Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.09.1992 року. За результатами розгляду заяви повинно бути прийнято рішення із урахуванням всього наявного стажу роботи.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неповній мірі правильному дослідженні обставин справи та норм законодавства, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає зміні шляхом викладення абзацу 3 резолютивної частини згідно записів трудової книжки у наступній редакції: зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для обчислення пенсії, трудовий стаж за період з 25.08.1982 року по 23.09.1983 року та з 24.10.1983 року по 31.05.1988 року.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Апеляційний суд не здійснює перерозподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Змінити абзац третій резолютивної частини рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року у справі № 380/7321/21, виклавши наступним змістом:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для обчислення пенсії, трудовий стаж за період з 25.08.1982 року по 23.09.1983 року та з 24.10.1983 року по 31.05.1988 року.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року у справі № 380/7321/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 12.11.2021 року.