Справа № 340/7576/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/7576/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (позивач) до Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати незаконною та скасувати постанову від 07.10.2021 про накладення штрафу (ВП №65458337).

На думку позивача, оскаржувана постанова відповідача є протиправною, оскільки прийнята державним виконавцем з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що постанова є правомірною, а доводи позивача є необґрунтованими (а.с.53-56.).

Згідно з приписами ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

18.05.2021р. державним виконавцем Кропивницького районного відділу ДВС Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м.Дніпро/ прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №6545833 з виконання виконавчого листа №404/3698/18,2/404/2538/18 від 04.12.2020р. виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда, яким визначено гр. ОСОБА_2 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом періодичних побачень : 2 рази на місяць І та ІІІ суботи місяця з 10:00 до 17:00

При спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 та участі в його вихованні, батькові ОСОБА_2 мати ОСОБА_1 , з якою проживає дитина, має створювати належні умови спілкування, що не перешкоджають нормальному розвиткові дитини (а.с.60,67-68).

05.06.2021 року ст. державним виконавцем здійснено виїзд за адресою боржника АДРЕСА_1 та встановлено, що мати ОСОБА_1 не створювала перешкод побаченню з дитиною, однак син ОСОБА_3 відмовлявся від побачення з батьком ОСОБА_2 , про що відповідно до п.8 розд. І Інструкції з організації примусового виконання рішень складено акт державного виконавця.

Старшим державним виконавцем, згідно заяви боржника від 18.06.2021 року, винесено постанову про відкладення виконавчих дій, в зв`язку з хворобою дитини ОСОБА_3 (а.с.80-81).

Старшим державним виконавцем, згідно заяви боржника від 14.06.2021 року, винесено постанову про відкладення виконавчих дій, в зв`язку з перебуванням ОСОБА_3 на оздоровленні в Закарпатській області (а.с.85-88).

17.07.2021 року ст. державним виконавцем при виїзді на виконання виконавчого листа №404/3698/18.2/404/2538/18 встановлено, що ОСОБА_1 створено належні умови для побачення ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 про що складено відповідний акт (а.с.97).

Згідно з п. 5 ст.64 прим. 1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виконання рішення боржником, виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

04.08.2021 р. ст. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, керуючись п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.99).

11.08.2021 року ст. державним виконавцем, на підставі заяви стягувача від 09.08.2021 року про відновлення виконавчого провадження в зв`язку з тим, що боржник перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, винесено постанову про відновлення виконавчого провадження (а.с.109).

02.10.2021 року при виїзді на виконання рішення встановлено, що сторони виконавчого провадження не дійшли спільної згоди, де саме має відбуватись побачення, ст. державним виконавцем запропоновано провести побачення в будь якому кафе в м. Кропивницькому для нормального спілкування сина з батьком, але сторона боржника заперечила.

04.10.2021 року на адресу відділу ДВС надійшла заява стягувача №6441/19.9-22/2 про визначення обов`язкового місця про проведення виконавчих дій та притягнення ОСОБА_1 до належної відповідальності за невиконання 02.10.2021 року судового рішення.

07.10.2021 року ст. державний виконавець, керуючись вимогами ст.ст. 63,75 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про накладення штрафу в розмірі 1700 грн., в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 заперечувала проведенню побачення за межами свого домоволодіння, рішення суду не виконано (а.с.14).

Не погоджуючись з постановою про застосування штрафу позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено статтею 64-1 Закону №1404-VIII, згідно з ч.ч. 1-3 якої встановлено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно із статтею 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту статей 63, 75 Закону №1404-VIII вбачається, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Державний виконавець зобов`язаний перед застосуванням штрафних санкцій встановити, зокрема, наявність або відсутність поважності причин невиконання рішення і обов`язку виконати певні дії лише боржником.

Згідно п.п.8, 9 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 (далі - Інструкція №512/5), державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У зв`язку з цим варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 08.07.2021р. у справі№ 640/11833/19.

Так оскаржуваною постановою, на позивача накладено штраф, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 (мати дитини) заперечувала проведенню побаченню поза межами домоволодіння. В зв`язку з викладеним, державний виконавець дійшов висновку, що рішення суду не виконано, побачення ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 не відбулось.

Досліджуючи питання поважності причин не виконання судового рішення, суд встановив, що виконавчий лист №404/3698/18,2/404/2538/18 від 04.12.2020р. Кіровського районного суду м. Кіровограда визначає час забезпечений батьку для виховання малолітньої дитини, однак не містить встановленого місця для зустрічі.

Як свідчать матеріали виконавчого провадження, державним виконавцем не приймались постанови про визначення місця побачення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 64-1 Закону № 1404, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Інструкцією № 512/5 визначені окремі питання організації виконання судових рішень, які підлягають примусовому виконанню, зокрема розділом IX врегульовані питання організації виконання рішень немайнового характеру.

Відповідно до абз. 1 п. 5 Розділу IX Інструкції № 512/5 якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з абз. 3 п. 5 Розділу IX Інструкції № 512/5, державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувана з дитиною.

Абзацом 4 п. 5 Розділу IX Інструкції № 512/5 також встановлено, що якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклику час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

Також, судом в межах розгляду справи встановлено відсутність уникнення виконання рішення суду боржницею у минулому, що підтверджено державним виконавцем у поданому відзиві.

При цьому, при прийнятті рішення, суд враховує, що виконавчий лист №404/3698/18,2/404/2538/18 від 04.12.2020р. Кіровського районного суду м. Кіровограда передбачає триваюче виконання судового рішення, відтак з урахуванням відсутності встановлених, в ході розгляду даної справи, доказів умисного невиконання судового рішення, застосування штрафу до позивача є необгрунтованим.

Також, суд акцентує увагу, що відповідачем проігноровано ту обставину, що син боржника ОСОБА_3 відмовляється від спілкуванням зі стягувачем його батьком ОСОБА_2 , що підтверджується висновками психолога №31/1021 від 03.10.2021 року, №13/0521 від 14.05.2021р., №16/0621 від 05.06.2021 р., №17/0621 від 09.06.2021 року.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з частиною восьмою статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Суд зазначає, що поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення. Отже, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №127/3770/17.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про здійснення з боку позивача перешкод у спілкуванні дитини з батьком.

При цьому, суд бере до уваги, що сама дитина висловлювала стійке небажання спілкуватися з батьком. Проте, державним виконавцем не було взято до уваги вказану обставину.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті вказаної справи суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Таким чином, держаними виконавцями без врахування поважних, об`єктивних та незалежних від волевиявлення боржника причин невиконання рішення суду винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу у розмірі 1700 грн.

Отже враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду цієї справи, суд вважає, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності прийняття ним постанови від 07.10.2021 р. (виконавче провадження №65458337), яка є предметом оскарження у цій адміністративній справі, в частині наявності підстав для накладення на позивача штрафу за повторне невиконання рішення суду на підставі ст.ст.63, 75 Закону, що свідчить про те, що відповідач під час прийняття такого рішення діяв не у спосіб, який визначено чинним законодавством, що у свою чергу є підставою для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що накладаючи оскарженою постановою на позивача штраф за невиконання боржником рішення суду, відповідач діяв не у спосіб, передбачений законодавством України, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача судові витрати у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Кропивницького районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Дніпро/ від 07 жовтня 2021 року ВП № 65458337 ро накладення штрафу в розмірі 1700 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ін.код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницького районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції /м. Дніпро/ (код ЄДРПОУ - 34977753), судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько