Справа № 939/2242/21
Суддя: Герасименко М. М.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 939/2242/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді - Герасименко М.М.

за участю секретаря Рассказової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Бородянка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП у Київській області Мшанецького Василя Олександровича, Управління патрульної поліції у м. Києві, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 19 вересня 2021 року о 06 годині 05 хвилин інспектором БПП в с. Чайки УПП у Київській області Мшанецьким В.О. було винесено постанову серії ЕАО № 47902576 про притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Відповідно до змісту постанови, 19 вересня 2021 року о 05 годині 10 хвилин в м. Буча по вул. Шевченка, 3, водій керував транспортним засобом та не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1 суцільна лінія, та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п. 2.1 ПДР, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає вказану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а відповідачем не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи наявна його (позивача) вина у вчиненні такого правопорушення. Так, 19 вересня 2021 року він був зупинений інспектором БПП в с. Чайки УПП у Київській області Мшанецьким В.О. на підставі ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» за порушення ПДР, в подальшому інспектор зазначив як підставу зупинки ч. 3 ст. 35 вказаного Закону. На його (позивача) прохання надати докази можливо вчиненого ним правопорушення, інспектором було відмовлено та повідомлено, що доказом вчиненого правопорушення буде рапорт його напарника. У подальшому, не надавши жодного доказу вчинення ним (позивачем) правопорушення, інспектор вимагав пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. Зважаючи на те, що у інспектора взагалі були відсутні підстави для зупинки його (позивача) транспортного засобу, оскільки доказів вчинення ним правопорушення останнім надано не було, а тому відсутній сам факт адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Крім того, зазначив, що інспектором винесена постанова саме за порушення п. 2.1 ПДР, тоді як за перетин суцільної лінії 1.1, тобто за ніби то вчинене правопорушення, що стало підставою для зупинки, постанова не складена. Враховуючи наведене, просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАО № 4790576 від 19 вересня 2021 року про притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому доводи.

Відповідач інспектор БПП в с. Чайки УПП у Київській області ДПП Мшанецький В.О. в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідачі Департамент патрульної поліції та Управління патрульної поліції у м. Києві своїх представників у судове засідання не направили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідачів надіслав суду відзив на позов, відповідно до якого вважав твердження позивача такими, що не відповідають дійсності, вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві представником відповідачів зазначено, що відповідно до постанови, 19 вересня 2021 року о 05 годині 10 хвилин ОСОБА_1 керував транспортним автомобілем VOLKSWAGEN LT 35, н.з. НОМЕР_1 , на вул. Шевченка, 3 в м. Буча, та не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1. «суцільна лінія», при цьому водій не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п. 2.1. Правил дорожнього руху, внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздрукована за допомогою спеціального технічного пристрою, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до п. 2.1.а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно з вимогами п. 2.4.а ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Частиною другою статті 36 КУпАП передбачено, що якщо особа вчинила декілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Тобто, інспектор при винесенні оскаржуваної постанови, розглянув всі правопорушення позивача, проте притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до положень чинних нормативно-правових актів, було здійснено за більш серйозне, а саме за не пред`явлення посвідчення водія та вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Стаття 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачає випадки в яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, якщо водій порушив правила дорожнього руху та якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 1, 2 та 4 ст. 126 КУпАП, та у відповідності до ч. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція) постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Винесення постанови інспектором у порядку скороченого провадження на місці вчинення позивачем правопорушення було здійснено відповідно до та в межах чинного законодавства. Факт порушення позивачем ПДР зафіксовано портативним відеореєстратором ВС 01865, посилання на який міститься у постанові. Як вбачається з відеозапису реєстратора закріпленому на форменому одязі патрульного, скаржник відмовився пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення. Доводи водія про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені документи. Посилання позивача на правові висновки, які були викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року в справі № 161/5372/17 не можуть бути враховані при винесенні рішення у даній справі, оскільки предметом оскарження у вказаних справах є акти індивідуальної події щодо притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, які відрізняються за своєю природою, а зібрані в справах відносно водіїв докази мають суттєві відмінності в якісному показнику. Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 19 вересня 2021 року інспектор БПП в с. Чайки УПП в Київській області ДПП Мшанецький В.О. виніс постанову серії ЕАО № 4790576 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП за те, що 19 вересня 2021 року о 05 годині 10 хвилин в м. Буча, по вул. Шевченка, 3, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN LT 35, д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.1 суцільна лінія та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив вимоги п. 2.1. ПДР (а.с. 10).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідчені водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, і тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язки та права водіїв механічних транспортних засобів закріплено в розділі 2 ПДР України.

Як убачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку із непред`явленням ним на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія та реєстраційного документу на транспортний засіб.

Так, відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з вимогами п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ, а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`явити для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Пунктом 2 частини першої статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та /або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Виключний перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено частиною першою статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п. 1, 3 якої, такими підставами є порушення водієм правил дорожнього руху та інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що правила дорожнього руху не порушував, доказів зворотного поліцейським надано не було, а тому він (позивач) мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського, оскільки останнім не доведено, що зупинка його транспортного засобу була законною та пов`язана з порушенням правил дорожнього руху.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені документи.

З відтвореного в судовому засіданні відеозапису, здійсненого реєстратором закріпленим на форменому одязі патрульного, встановлено, що працівниками поліції було зупинено автомобіль під керуванням позивача, інспектором на вимогу водія було надано посвідчення, повідомлено зміст правопорушення у зв`язку з можливим вчиненням якого було здійснено зупинку транспортного засобу та запропоновано надати посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб. На неодноразові вимоги поліцейського надати посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб позивач відмовився надати вказані документи, доки поліцейський не доведе, що зупинка транспортного засобу була законною, в зв`язку з чим інспектором було роз`яснено позивачу, що в разі не пред`явлення документів буде складено адміністративний матеріал за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Позивачу роз`яснено права відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити, зокрема, відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Враховуючи наведене суд приймає як належний доказ, наданий відповідачем, відеозапис з нагрудного відеореєстратора, яким зафіксовано правопорушення, з огляду на зазначення в оскаржуваній постанові даних про нього.

Крім того, обставини, які були встановлені судом при відтворенні вказаного відеозапису, не заперечуються і позивачем та підтверджуються наданим ним відеозаписом, який також було досліджено в судовому засіданні.

Доводи позивача про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки вказані документи.

У постановах від 10 вересня 2019 року в справі № 537/2324/17, від 19 червня 2019 року в справі № 711/4707/17 та інших Верховний Суд дійшов висновку, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Посилання позивача на те, що поліцейським не було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а саме перетин суцільної лінії 1.1, яке за доводами інспектора стало причиною для зупинки його транспортного засобу, не спростовує того, що інспектор мав підстави для висновку про порушення позивачем ПДР, а також підстав для зупинки транспортного засобу та перевірки документів позивача.

Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного суду від 25 вересня 2019 року в адміністративній справі № 127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення на нього стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП є обґрунтованою, навіть коли факт невиконання вимог правил дорожнього руху не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Щодо посилання позивача у судовому засіданні на ту обставину, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції не надано можливості скористатися послугами адвоката та відкладення розгляду справи, чим порушено право на захист, не можуть бути підставою для скасування вказаної постанови, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, розглядається за місцем його вчинення.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч. 1 ст. 126КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку.

Разом з тим, як вбачається з досліджених судом доказів позивач взагалі не вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу, а також не обґрунтував яким чином відповідач не надавав позивачу можливості скористатися правовою допомогою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Судом не встановлено, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі.

Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративнійвідповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З досліджених судом доказів вбачається, що позивач не надав посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності на накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи те, що обставини, зазначені в оскаржуваній постанові, а саме непред`явлення позивачем на вимогу поліцейського для перевірки документів, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, приймаючи дану постанову відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, то суд не вбачає підстав для скасування постанови серії ЕАО № 4790576 від 19 вересня 2021 року з огляду на її правомірність, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 126, 222, 245, 251, 268, 280 КУпАП, ст. 6-10, 139, 241-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора батальйону патрульної поліції в с. Чайки УПП у Київській області Мшанецького Василя Олександровича, Управління патрульної поліції у м. Києві, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.Герасименко