Справа № 160/7601/20
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/7601/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Чабаненко С.В.,
суддів: Олефіренко Н.А., Юрко І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі №160/7601/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення №0400-0316-8/45055 від 18.06.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у підвищенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в підвищенні пенсії, як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій, відповідно до довідки №6/31-С-120 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підвищення до призначеної пенсії на 25 % мінімальної пенсії за віком відповідно до п. г ст.77 Закону України Про пенсійне забезпечення, починаючи з 02.01.2020 р;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підвищення до призначеної пенсії на 25 % мінімальної пенсії за віком відповідно до п. г ст.77 Закону України Про пенсійне забезпечення, починаючи з часу початкового звернення, а саме з 02.01.2020 р., в частині присудження виплати підвищення до пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення №0400-0316-8/45055 від 18.06.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як реабілітованій особі, яка зазнала політичних репресій. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, з часу початкового звернення (02.01.2020) за перерахунком пенсії, відповідно до пункту г ст. 77 Закону України Про пенсійне забезпечення. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, здійснення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підвищення до призначеної пенсії на 25 % мінімальної пенсії за віком відповідно до п. г ст.77 Закону України Про пенсійне забезпечення, починаючи з часу початкового звернення, а саме, з 02.01.2020 р., в частині присудження виплати підвищення до пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України відповідно до паспорту серії НОМЕР_1 від 27.03.1999 року, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком з 13.04.1997 року та по інвалідності 3-ї групи від загального захворювання з 25.04.2007 року.

Позивач народилась в с. Олександрівка Нікопольського району Дніпропетровської області республіки УССР, батьком є ОСОБА_2 , матір`ю є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

20.03.1979 року позивачка здійснила заміну прізвища з прізвища батька ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про перейменування прізвища від 20.03.1979 року серії НОМЕР_3 .

20.08.2012 року Головним управлінням МВС Росії в Іркутській області видано довідку №6/31-С-120 про реабілітацію ОСОБА_2 , репресованого з 1947 року по 26.01.1956 року, та про реабілітацію ОСОБА_1 , як доньки репресованого ОСОБА_2 .

Крім того, судом встановлено, що відповідно до листа управління МВС Росії по Іркутській області №9/7-826 від 02.10.2003 року, батько позивача з 1945 року по 1947 рік знаходився в трудовій армії та працював в промисловості Комі АРСР, після чого, як особа німецької національності, з політичних мотивів був направлений до Іркутської області, де знаходився на обліку спец поселення по 26.01.1956 року, був звільнений на підставі Указу Президіуму Верховної Ради СРСР від 13.12.1955 року.

09.06.2020 року позивач звернувся до відповідача з питання перерахунку пенсії щодо підвищення пенсії, як члену сім`ї реабілітованого.

18.06.2020 року відповідач рішенням №0400-0316-8/45055 відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії. Так, пенсійним органом повідомлено, що відповідно до пункту 2.13 розділу II Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пункті 5-7 статті 2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення. Для перерахунку пенсії позивачем не було надано документи про його примусове переселення, тому в перерахунку пенсії було відмовлено та розмір пенсії залишається без змін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та протиправності рішення пенсійного органу від 18.06.2020 року № 0400-0316-8/45055. Крім того, суд першої інстанції вирішуючи спір, врахував, що позивач вперше звернулась з відповідною заявою про перерахунок пенсії 02.01.2020 року, а тому наведене свідчить про протиправність відмови пенсійного органу з часу первинного звернення позивача

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Приписами ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1 від 25.11.2005, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з п. г ст.77 Закону України Про пенсійне забезпечення, призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Водночас, п.2.13 Порядку №22-1 визначено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого.

Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7статті 2 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Відповідно до ст.11 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років встановлено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом;

- члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Згідно зі ст.12 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Згідно з п.2 ст.13 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, потерпілими від репресій, зокрема, визнаються: діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена.

Відповідно до приписів п.4 ст.14 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, цей Закон у частині визнання реабілітованими, потерпілими від репресій поширюється на осіб, які належать до однієї з таких категорій осіб: особи, зазначені у статтях 1-2, 1-3 цього Закону, які є громадянами України.

Згідно з п.п.5-7 ст.2 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, формами репресій, зокрема, визнаються: заслання; вислання; депортація.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що Законом України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років розмежовано поняття репресованих осіб, які в подальшому були реабілітовані, і осіб, потерпілих від репресій, до яких, зокрема, законом віднесено дітей репресованої особи, які народилися на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва.

Відповідно до ст.7 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації (далі - Національна комісія) за поданням регіональних комісій з реабілітації (далі - регіональні комісії).

В свою чергу з матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження факту визнання її реабілітованою надано довідку про реабілітацію №6/31-С-120р., видану Головним управлінням МВС Росії по Іркутській області, відповідно до якої на підставі ч.2 ст.1.1 Закону Російської Федерації від 18.10.1991р. №1761-1 Про реабілітацію жертв політичних репресій позивач є реабілітованим.

Водночас, підпунктом 1 пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 13.03.2018р. №2325-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років встановлено, що довідки або посвідчення про реабілітацію, видані у державах - республіках колишнього Союзу РСР або державним органами Союзу РСР, є чинними на території України.

Водночас, Закон України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років не передбачає втрату чинності довідками, посвідченнями або іншими документами про реабілітацію, виданими до 05.05.2018р., тобто до набрання чинності Законом України від 13.03.2018р. №2325-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.

Отже, будь-якої повторної або додаткової реабілітації осіб, які вже були реабілітовані до набрання чинності Законом України від 13.03.2018р. №2325-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років і якими отримано відповідну довідку або інший документ про реабілітацію, законодавством України не передбачено.

При цьому, як зазначалося вище, приписами п. г ст.77 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано - на 50 %, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 % мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є членом сім`ї репресованої особи, яку було примусово переселено, а отже, відповідно до п. г ст.77 Закону України Про пенсійне забезпечення, має право на підвищення до призначеної пенсії на 25 % мінімальної пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року у справі №160/7601/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя Н.А. Олефіренко

суддя І.В. Юрко