Справа № 300/2247/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2247/21 пров. № А/857/16792/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 300/2247/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Боршовський Т. І.,

час ухвалення рішення 18.08.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня за період з 2015 року по 2021 рік; зобов`язати Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити йому недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2016-2019 роки в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком та за 2021 роки у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня за період з 2015 по 2020 роки та зобов`язання Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2016-2019 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, та за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги повернуто позивачу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року позовної вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня за 2021 рік та зобов`язання Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми такої допомоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що у період з серпня 2014 року по квітень 2019 року проходив військову службу за контрактом у ЗСУ, його позовні вимоги відповідають висновку Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 та у цих правовідносинах не можуть застосовуватися строки позовної давності. Зазначає, що статтями 12 та 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону від 25 грудня 1998 року, передбачено виплату щорічно грошової допомогт до 5 травня в таких розмірах: за 2016 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, за 2017 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, за 2018 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, за 2019 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги, за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VIII (набрав чинності з 01 січня 2015 року) доповнено розділ VІ Бюджетного кодексу пунктом 26, відповідно до якого делеговано повноваження Кабінету Міністрів України самостійно визначати розмір виплат до 5 травня в межах наявних фінансових ресурсів бюджетів. Звертає увагу, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 втратили чинність положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, які передбачали, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. З 27 лютого 2020 року відновлено дію норми статей 12 та 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону від 25 грудня 1998 року, а тому вважає, що виплачений відповідачем розмір грошової допомоги до 5 травня за 2016-2021 роки не відповідає вимогам чинного законодавства України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня за період з 2015 року по 2021 рік; зобов`язати Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити йому недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2016-2019 роки в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком та за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача (апелянта) Романишин Д.М. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_1 від 18 вересня 2015 року (а.с. 7).

Позивач є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 02 жовтня 2019 року (а.с. 8).

Крім того, ОСОБА_1 згідно з посвідченням від 15 жовтня 2020 року є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 8).

26 березня 2021 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації із заявою, в якій просив здійснити перерахунок державної допомоги до 5 травня відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

07 квітня 2021 року відповідач листом № 996/09-15/11 повідомив ОСОБА_1 , що йому виплачено в 2016-2020 роках щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України (а.с. 9-10).

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016-2021 роки у розмірах, що передбачено статтями 12 та 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач звернувся з цим позовом в суд.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ у редакції Закону України № 367-ХІV, разом з тим, відповідач, здійснюючи виплату грошової допомоги у меншому розмірі, порушив права позивача, а тому з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року (далі по тексту - Закон України № 3551-XII).

Пільги інвалідам війни встановлені статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року за №367-XIV статтю 13 Закону № 3551-XII доповнено частиною 4, згідно з якою: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Пунктом 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України від 28 грудня 2007 року за №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" частину 5 статті 13 Закону №3551-ХІІ викладено у такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI від 28 грудня 2007 року.

Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.1 ст.17 вищезазначеного Закону №3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.

У подальшому Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (набрав чинності 01 січня 2015 року) розділ VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, а саме: № 147 від 31 березня 2015 року, № 141 від 02 березня 2016 року, № 233 від 05 квітня 2017 року, № 170 від 14 березня 2018 року, № 237 від 20 березня 2019 року та № 112 від 19 лютого 2020 року та № 325 від 08 квітня 2021 року, якими визначався, зокрема, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Зокрема, у постанові Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" № 325 від 08 квітня 2021 року (набрала чинності 09 квітня 2021 року) визначено розмір виплати разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі 3906 гривень.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №45, ст.425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що з 27 лютого 2020 року застосовуються положення статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах восьми мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Ст.28 частини 1 вказаного Закону передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

При цьому, Кабінет Міністрів України у Постанові № 325 установив, що у 2021 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-ХІІ, інвалідам війни ІІ групи здійснюється у розмірі 3906,00 грн, тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено статтею 13 цього Закону.

Отже, на час виплати позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ та Постанова № 325.

Виходячи із визначених у ч.4 ст.7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2021 році необхідно застосовувати не Постанову № 325, а Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи усе наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році у розмірі встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ у редакції Закону України № 367-ХІV.

При цьому, вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" № 294-IX від встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2021 року - 1769 гривень.

Таким чином, розмір щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи у 2021 році становить 14152 грн (1769 грн х 8).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, відповідачем було нараховано та виплачено позивачу щорічну одноразову грошову допомогу до 05 травня 2021 року як учаснику бойових дій у розмірі 3906 грн.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому порушено права позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Таким чином, враховуючи внесені рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року за № 3-р/2020 зміни у законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачу повинна бути виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.

Колегія суддів звертає увагу на те, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанови Кабінету Міністрів України, не можуть змінювати приписів закону України, і позбавляти позивача вищевказаного права. Відсутність встановленого механізму їх виплати не звільняє Державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум допомоги.

Невиплата відповідачем позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, визначеному Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України").

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, оскільки позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ у редакції Закону України № 367-ХІV, разом з тим, відповідач, здійснюючи виплату грошової допомоги у меншому розмірі, порушив права позивача, а тому з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт оскаржує рішення, зокрема, і в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати йому недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, разом з тим, суд першої інстанції ці позовні вимоги задовольнив, тому відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт (позивач) також оскаржує рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня за період з 2015 по 2020 роки та зобов`язання Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2016-2019 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, та за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених сум допомоги, які ухвалою суду були залишені без руху та згодом ухвалою повернуті окремим процесуальним документом і не були предметом розгляду у спірних правовідносинах, тому колегія суддів вважає такі безпідставними.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 300/2247/21 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 300/2247/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 11 листопада 2021 року.