Справа № 420/3378/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/3378/21

Суддя в суді І інстанції Самойлюк Г.П. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса Дата прийняття рішення суду І інстанції 05 липня 2021 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

при секретарі Ісмієвій А.І.,

за участі:

представника апелянта Палтеки В.В.,

представника позивача Кочури Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЄТСТРОЙ» до Головного управління ДПС в Одеській області та Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЄТСТРОЙ» звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню ДПС в Одеській області та Головному управлінню ДПС в Одеській області, як відокремленому підрозділу Державної податкової служби України, а саме: визнання протиправним та скасування рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податків № 32736 від 25 лютого 2021 року; зобов`язання виключити Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЄТСТРОЙ» з переліку ризикових платників податків.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин податковим органом проведено моніторинг зареєстрованих позивачем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та даних інших інформаційно-аналітичних систем, за наслідком якого встановлено факт проведення позивачем операцій з ознаками ризиковості.

При цьому, на переконання податкового органу, отримана ним інформація стала правомірною та достатньою підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податків.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як податковим органом не доведено правомірність свого рішення про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податків.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 лютого 2021 року комісією Головного управління ДПС в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації прийнято рішення № 32736 про відповідність ТОВ «СВЄТСТРОЙ» п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку (а.с. 32).

В свою чергу, товариство, не погоджуючись з висновками податкового органу про визнання його ризиковим платником податків, звернулось до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлення усіх обставин у справі судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як податковим органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно п. 201.1. ст. 201 ПК України, платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 201.2 ст. 201 ПК України, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно п. 201.16 ст. 201 ПК України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

При цьому, згідно п. 10 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, який затверджено постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1165, у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, яка є підтвердженням зупинення такої реєстрації.

Пунктом 11 вказаного порядку встановлено, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; 2) критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 3) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для розгляду питання прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі або відмову в такій реєстрації.

Між тим, згідно п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку на додану вартість, які є додатком № 1 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, у контролюючого органу наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення Головного управління ДПС України в Одеській області про відповідність критеріям ризиковості платника податків № 32736 від 25 лютого 2021 року.

В даному випадку, надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню податкового органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

В свою чергу, з аналізу оскаржуваного рішення податкового органу вбачається, що у якості юридичної підстави прийняття такого рішення визначено п. 8 Критеріїв ризиковості платника податків.

Тобто, колегія суддів робить висновок, що контролюючий орган повинен мати податкову інформацію, яка стала відома йому у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що податковим органом в оскаржуваному рішенні не зазначено з яких фактичних підстав ним зроблено висновок про ризиковість позивача, як платника податків.

В даному випадку, відповідне поле про податкову інформацію, яке наявне в оскаржуваному рішенні, має лише загальне посилання на наявність податкової інформації, без будь-якого тлумачення такої інформації, або зазначення посилань на службові документи, які містять таку інформацію, що безумовно свідчить про дефектність оскаржуваного рішення.

Тому, на переконання колегії суддів, з оскаржуваного рішення неможливо встановити у якому періоді позивачем проведено ризикові операції та які саме операції на переконання податкового органу є ризиковими.

З іншого боку, всупереч покладеного на податковий орган обов`язку доводити правомірність своїх рішень, останнім не надано до суду доказів, якими можливо підтвердити його посилання на проведення товариством ризикових або незаконних операцій.

Також, колегія суддів критично відноситься до загальних посилань податкового органу на те, що він не має можливості розголошувати інформацію, яка стала підставою для прийняття оскаржуваних рішень (а.с. 154), так як саме на податковий орган покладено процесуальний обов`язок довести правомірність своїх рішень та повідомити суду таку інформацію.

При цьому, у разі дійсного віднесення спірної інформації до інформації з обмеженим доступом, податковий орган мав повідомити про це суд з обґрунтованими посиланнями на положення ЗУ «Про інформацію», а також зазначити підстави та надати докази віднесення такої інформації до інформації з обмеженим доступом, чого не було зроблено під час розгляду даної справи.

В свою чергу, загальні посилання податкового органу на неможливість надання такої інформації, на переконання колегії суддів, зазначаються податковим органом виключно з метою виправдання своєї бездіяльності при виконанні своїх обов`язків та функцій щодо виявлення платників податків, які дійсно відповідають затвердженим критеріям ризиковості.

Враховуючи вищевикладене, а також процесуальну поведінку суб`єкта владних повноважень у процесі доведення правомірності своїх рішень, колегією суддів робиться висновок про те, що у межах спірних правовідносин відбулось формальне віднесення платника податків до категорії ризикових, виключно на підставі суб`єктивних висновків та уявлень посадових осіб податкового органу, без встановлення будь-яких фактичних обставин такої діяльності платника податків.

З іншого боку, на переконання колегії суддів, прийняття таких рішень суб`єктом владних повноважень є грубим та навіть свавільним порушенням прав платника податків, що свідчить про негативне втручання в його господарську діяльність.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог, так як податковим органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення та порушено права позивача.

При цьому, колегія суддів критично ставиться до зазначеної в апеляційній скарзі інформації, якою податковим органом обґрунтовано правомірність свого рішення на стадії апеляційної розгляду справи, так як така інформація також не підтверджується жодним доказом, або посиланням на будь-який службовий документ, що унеможливлює можливість її перевірки на достовірність.

Між тим, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Тому, керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління ДПС в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2021 року.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.