Справа № 320/13495/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підвищення до пенсії, згідно статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі однієї мінімальної заробітної плати та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 15 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01.01.2014 по 02.08.2014;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні посиленого радіоекологічного контролю, у розмірі визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює одній мінімальній заробітній платі та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 15 відсотків мінімальної пенсії за віком з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням раніше виплачених сум та врахуванням індексу інфляції за весь період заборгованості по день їх виплати включно.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 нарахування та виплата додаткової пенсії та доплати за проживання на території радіоактивного забруднення мала здійснюватись у розмірах, які визначені Законом №796, а не Порядком №1210, а тому відповідач протиправно виплачував йому пенсію у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 у розмірі меншому, ніж встановлено Законом №796.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги залишити без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

22.09.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою, в якій просив, зокрема, здійснити перерахунок раніше призначеної йому пенсії, здійснивши нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в населеному пункту, який віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796, що дорівнює одній мінімальній заробітній платі та провести перерахунок додаткової пенсії відповідно до частини 3 статті 51 Закону №796 з розрахунку 15% від мінімальної пенсії за віком за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, провівши відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.

Листом від 11.11.2020 № 11553-15010/С-02/8-1000/20 пенсійний орган повідомив, що визначення порядку та розмірів виплат, передбачених, зокрема, статтями 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» делеговано Кабінету Міністрів України та норми і положення вказаних статей Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, а тому підстави для здійснення перерахунку та виплати відповідних виплат відсутні.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги є законними і обґрунтованими, а строкові обмеження для звернення до суду з даним позовом законом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи, колегія судів зазначає, що доводи апелянта про порушення позивачем вимог статті 122 КАС України знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Звертаючись до фактів цієї справи, судом встановлено, що адміністративний позов ОСОБА_1 спрямований на захист права щодо отримання доплати та додаткової пенсії відповідно до статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату зазначених виплат за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року.

Водночас, адміністративний позов поданий до суду лише у грудні 2020 року, тобто через шість років після настання обставин, за яких, на думку позивача, мало місце порушення його права на соціальний захист.

При цьому, зверненню до суду з цим позовом передувала заява позивача до відповідача з вимогою здійснити перерахунок і виплату відповідних виплат, у задоволенні якої було відмовлено листом від 11 листопада 2020 року.

Питання, пов`язані з визначенням моменту, коли позивач повинен був дізнатися про порушення свого права на отримання соціальних виплат у належному, на його думку, розмірі, а також щодо впливу звернень до органів Пенсійного фонду України на обчислення строку звернення до суду, були предметом дослідження Верховним Судом.

Так, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

У вищевказаній постанові Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду наголосила на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли та тривали у період з 01 січня по 02 серпня 2014 року, водночас з даним позовом до суду позивач звернувся у грудні 2020 року, тобто з пропуском встановленого статтею 122 КАС України строку для звернення до адміністративного суду.

Враховуючи вищевикладену правову позицію Верховного Суду колегія суддів зазначає, що про порушення свого права позивач знав (повинен був знати) ще у 2014 році.

При цьому, позивач не наводить об`єктивних непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом встановленого законом строку.

Отримання позивачем листа відповідача від 11.11.2020 у відповідь на його заяву від 22.09.2020 в даному випадку не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більше ніж через 6 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.

Посилання позивача та суду першої інстанції на положення статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (№1788-ХІІ) та статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-ІV) є безпідставним, оскільки за змістом наведених норм строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних же правовідносинах суми пенсії не були нараховані пенсійним органом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону №1788-ХІІ та статті 46 Закону №1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов: 1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом; 2) ці суми мають бути невиплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу».

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду, а наведені ним причини такого пропуску (непоширення строкового обмеження на даний спір та отримання листа пенсійного органу у листопаді 2020 року) спростовані вищевикладеними висновками суду та визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску строку звернення до суду закріплені у статті 123 КАС України, частиною 3 статті якої закріплено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, а адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених в силу пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко