Справа № 600/5329/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 листопада 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/5329/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок службової перевірки від 15 березня 2012 року начальника сектору паспортної роботи та громадянства ВПРФО УМВС України в Чернівецькій області підполковника міліції Репецького Г.М. про вилучення та знищення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий громадянину ОСОБА_1 Шевченківським РВ УМВС України в Чернівецькій області, взамін втраченого паспорта серії НОМЕР_2 , виданого Сахновщанським РВ ГУ МВС України в Харківській області.

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області видати паспорт громадянина України ОСОБА_1 взамін вилученого та знищеного серії КР№974989 виданого Шевченківським РВ УМВС України у Чернівецькій області.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом подання позовної заяви у відповідності до вимог, встановлених статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України, та подання заяви про поновлення строку звернення до суду й доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог указаної вище ухвали представником позивача подано до суду клопотання з позовною заявою в новій редакції та заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач посилався на порушення ним такого строку з поважних причин, оскільки після вилучення паспорта громадянина України на підставі висновку службової перевірки ВГІРФО УМВС України в Чернівецькій області було витрачено багато часу на встановлення обставин справи, зокрема, щодо підстав ухвалення висновку службової перевірки. Так, позивач звертався до ВГІРФО УМВС і ДМС України в усній та письмовій формах стосовно вилучення в нього паспорта, проте йому не було надано вмотивованих відповідей. Водночас, вилучення та відсутність паспорта громадянина України позбавили позивача звертатися з певними питаннями, у тому числі стосовно отримання довідок, до органів державної влади. У 2016 році, скориставшись правовою допомогою адвоката, позивач звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харків з позовною заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України. Рішення суду за результатами розгляду такої позовної заяви оскаржувалось до апеляційного суду Харківської області. В кінцевому результаті факт постійного проживання був підтверджений постановою Верховного Суду у серпні 2018 року, отримавши яку, позивач сподівався на повернення йому паспорта громадянина України, проте на його численні звернення до територіальних органів ДМС України у Харківській та Чернівецькій областях паспорта не було повернуто. Востаннє відповідь позивачу з указаного питання була надана УДМС України в Чернівецькій області 11 серпня 2021 року, а тому саме після її отримання через два місяці, у жовтні 2021 року позивач і звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Розглянувши заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та перевіривши матеріали позову, суд зазначає таке.

Так, відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічного змісту положення передбачені й Кодексом адміністративного судочинства України в редакції, чинній після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII.

Так, згідно частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою вказаної вище статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, особа має право звернутися до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів протягом шестимісячного строку, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, оскаржуваний у даному позові висновок винесено 15 березня 2012 року.

Проте до суду із даною позовною заявою позивач звернувся лише 15 жовтня 2021 року (згідно відбитку штемпеля на конверті), тобто із значним (9 років 7 місяців) пропуском встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.

Водночас, надаючи оцінку доводам заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, якими позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку звернення до суду, суд звертає увагу на те, що в ній не зазначено жодних причин, пов`язаних безпосередньо з позивачем, які унеможливили його звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Так, обставини щодо звернення позивача у 2016 році за допомогою адвоката з позовною заявою до Фрунзенського районного суду м. Харків про встановлення факту постійного проживання особи на території України, рішення суду стосовно якої в подальшому переглядалося в судах апеляційної та касаційної інстанцій, не позбавляли можливості звернення позивача до суду і з позовом про оскарження висновку службової перевірки від 15 березня 2012 року.

Посилання позивача на те, що після вилучення паспорта громадянина України на підставі висновку службової перевірки ВГІРФО УМВС України в Чернівецькій області він витратив багато часу на встановлення обставин справи, зокрема, щодо підстав ухвалення висновку службової перевірки, а в подальшому після отримання постанови Верховного Суду, якою було встановлено факт постійного проживання позивача на території України, позивач неодноразово звертався до територіальних органів ДМС України у Харківській та Чернівецькій областях щодо видачі йому паспорта, суд оцінює критично, оскільки даний спір не передбачає обов`язкового досудового порядку його вирішення, що додатково свідчить про безпідставність тверджень позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Доводи ж заяви про те, що в даному випадку шестимісячний строк звернення до суду підлягає розрахунку з дати отримання останньої відповіді органу міграційної служби 11 серпня 2021 року, також є безпідставними, оскільки така відповідь не є предметом даного спору згідно заявлених позовних вимог.

На переконання суду, обставини, викладені в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, безпосередньо не позбавляли позивача можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Жодних особистих причин, які б могли свідчити про поважність пропуску строку звернення до суду з цим позовом, у поданій заяві не наведено.

Крім цього, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Згідно правової позиції Конституційного Суду України, наведеної у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011, наявність законодавчо встановленого строку на звернення до суду не слід розглядати як обмеження права на судовий захист - законодавець в такий спосіб лише встановлює часові межі реалізації такого права.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду.

Таким чином, і за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі №320/2915/20 та ін., які суд також враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Із змісту заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та наявних матеріалів не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права позивача на звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поданої позивачем на виконання вимог ухвали суду від 21 жовтня 2021 року.

Отже, позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, а поважних причин його пропуску не наведено, відповідних доказів не надано.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнаються судом неповажними, то наявні правові підстави для повернення позовної заяви позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк