Справа № 460/1275/19
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2021-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 листопада 2021 року

Київ

справа №460/1275/19

адміністративне провадження № К/9901/11303/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши матеріали справи №460/1275/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправною та скасування вимоги касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року (суддя Комшелюк Т.О.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року (судді: Затолочний В.С. (головуючий), Бруновська Н.В., Матковська З.М.),

У С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот» (далі - позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправною та скасування вимоги від 02.04.2019 № Ю-258-11 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний соціальний внесок) в сумі 34284716,10грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що контролюючим органом безпідставно прийнято оскаржувану вимогу, оскільки Товариством, незважаючи на арешт коштів на банківських рахунках, було забезпечено сплату єдиного соціального внеску за лютий 2019 року за посередництва ТОВ «Хім-Трейд», проте перераховані кошти безпідставно не зараховані відповідачем в рахунок сплати єдиного соціального внеску.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року, позов Товариства задоволено, оскаржувану вимогу від 02.04.2019 №Ю-258-11 визнано протиправною та скасовано.

Рішення судів вмотивовано тим, що ТОВ «Статус-Трейд» та ТОВ «Хім-Трейд», перераховуючи соціальний внесок, діяли як повірені від імені позивача, а не як самостійні платники, а відтак останнім були вжиті всі заходи спрямовані на виконання покладеного обов`язку щодо сплати єдиного внеску. Позивач своєчасно сплатив суму єдиного внеску за лютий 2019 року, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, а недоїмка зі сплати єдиного внеску станом на 31.03.2019 та вимога №Ю-258-11 від 02.04.2019 сформовані в результаті неправомірних дій відповідача в інтегрованій картці позивача. Відповідач сформував оскаржувану вимогу від 02.04.2019 №Ю-258-11, в тому числі, на підставі сум грошового зобов`язання, які платник узгоджує в порядку судового оскарження попередніх вимог про сплату боргу (недоїмки) за тим же номером (258), що суперечить чинному законодавству.

Також судами при прийнятті рішень враховано постанову Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі №817/85/16, в якій сформовано висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

До Верховного Суду 21.04.2020 надійшла касаційна скарга контролюючого органу на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року

В касаційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року

Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій контролюючий орган зазначив пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої і апеляційної інстанцій

Вирішуючи питання щодо можливості касаційного перегляду за цією касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого.

Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України унесені зміни.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною першою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи в межах підстави відкриття касаційного провадження та дійшов висновку, що касаційне провадження у цій справі слід закрити.

Колегією суддів встановлено, що в межах визначеної скаржником підстави касаційного оскарження спірним є відсутність висновку Верховного Суду щодо можливості сплати (зарахування) коштів в рахунок погашення заборгованості з єдиного соціального внеску третіми особами, оскільки в Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що передача платниками єдиного внеску своїх обов`язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством. Отже, сплата ТОВ «Статус-Трейд» та ТОВ «Хім-Трейд» єдиного внеску від імені ПАТ «Рівнеазот», суперечить вимогам частини дев`ятої статті 25 вказаного Закону. Отже, на переконання відповідача саме з рахунків ПАТ «Рівнеазот» повинна здійснюватися сплата ЄСВ, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.04.2019 № Ю-258-11 сформована правомірно.

Дослідивши наведене скаржником обґрунтування, колегія суддів вважає, що доводи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах спростовуються наступним.

25.01.2019 Верховний Суд ухвалив постанову у справі № 817/85/16, у якій зазначив, що у випадку наявності прогалин у спеціальному нормативно-правовому акті - Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо порядку (способу) виконання обов`язку платника по сплаті єдиного соціального внеску, за умов об`єктивної неможливості скористатися передбаченим Законом способом виконання такого обов`язку, правомірними є дії платника єдиного внеску, спрямовані на забезпечення виконання цього обов`язку у будь-який інший спосіб, що не суперечить чинному законодавству.

У цій постанові Верховний Суд, виходячи із аналізу положень норм цивільного законодавства та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» дійшов висновку, що в результаті реалізації між Товариством та Повіреним взаємовідносин за договорами доручення, не відбулось передачі третім особам обов`язку платника (Товариства) по сплаті єдиного внеску, позаяк власником коштів, від імені якого здійснено відповідні платежі в рахунок сплати сум єдиного соціального внеску є саме позивач, а не будь-яка третя особа. Сама лише обставина, що відповідні перерахування власних коштів платника єдиного внеску відбулись не з його власного рахунку, в умовах неможливості використання власних рахунків платника (що не є спірним між сторонами), не свідчить про порушення платником вимог частини дев`ятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Отже, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, правильно застосували норми права, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо їх застосування, викладених, зокрема, у постанові від 25.01.2019 у справі № 817/85/16, яку суди у цій справі зазначали у своїх рішеннях, а також у постановах від 06 лютого 2020 року (справа №812/1281/17), від 13 травня 2021 (справа № 460/1792/19), від 23 вересня 2021 року (справа № 460/2590/19).

Довід контролюючого органу у касаційній скарзі про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не знайшов підтвердження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

У зв`язку з викладеним, у цій справі наявні підстави для закриття касаційного провадження.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини першої, частиною другою статті 339, статтями 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі №460/1275/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду