Справа № 480/752/21
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 р.Справа № 480/752/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько) від 19.05.2021 року (повний текст складено 28.05.21 року) по справі № 480/752/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якій просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо невидання наказу про встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень позивачу за період проходження служби з грудня 2016 року по лютий 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за посадою старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області; посадою заступника начальника сектору кримінальної поліції Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області; посадою оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області; посадою старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області за період з грудня 2016 року по січень 2020 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що проходив службу в поліції та 30 вересня 2020 року був звільнений зі служби відповідно до п. 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію. Під час проходження служби мав доступ до державної таємниці та за умовами своєї професійної діяльності він постійно працював із відомостями, що становлять державну таємницю та мають ступінь секретності, однак у період з грудня 2016 року по лютий 2020 року надбавка за службу в умовах режимних обмежень не встановлювалася та не виплачувалась. Вважаючи вказує бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо ненарахування та невиплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби з 09 грудня 2016 року по 17 лютий 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби з 09 грудня 2016 року по 17 лютий 2020 року.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що встановлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови їх призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад відповідного органу поліції, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, надання йому доступу до державної таємниці та постійної роботи із секретною інформацією або її носіями. Однак, до ГУНП у Сумській області відповідний мотивований рапорт керівника структурного підрозділу, погоджений з режимно-секретним відділом цього управління, не надходив. Порядком № 260 визначено, що надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації встановлюється поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, а підставою для підготовки наказу для встановлення цієї надбавки є відповідний мотивований рапорт керівника відокремленого підрозділу органу поліції. Тобто, законодавством встановлено, що наявність допуску та доступу до державної таємниці не є автоматичною підставою для встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень, оскільки такими підставами є постійна робота з відомостями, що становлять державну таємницю, і відповідний мотивований рапорт керівника відокремленого підрозділу органу поліції.

Представник позивача надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач проходив службу в поліції, зокрема: з 07.11.2015 до 09.12.2016 на посаді старшого оперуповноваженого Сумського РВП ГУНП в Сумській області; з 09.12.2016 до 06.07.2017 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області; з 06.07.2017 до 18.01.2018 на посаді заступника начальника сектору кримінальної поліції Білопільського ВП Сумського РВП ГУНП в Сумській області; з 18.01.2018 до 06.09.2018 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області; з 06.09.2018 до 30.09.2020 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області.

Під час проходження служби позивач мав доступ до державної таємниці, наданий наказами від 26.06.2015 №218 о/с, від 06.01.2017 №13 о/с, від 05.03.2018 №3 о/с, від 04.09.2018 №13 о/с. (а.с.17).

30.09.2020 року позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію на підставі наказу ГУНП в Сумській області від 24.09.2020 №465 о/с. (а.с.15).

У період служби в поліції позивачем отримувалося грошове забезпечення, яке складалося з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, що підтверджується розрахунковими листами, за період з грудня 2016 року по вересень 2020 року (а.с.18-22).

Вважаючи, що відповідачем протиправно у спірному періоді не виплачувалась надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби з 09 грудня 2016 року по 17 лютий 2020 року, оскільки позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи (служби) на відповідних посадах передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, що є підставою для отримання надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовані положеннями Закону України "Про Національну поліцію".

Положеннями п.п. 1, 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови №988, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських -наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 7 Розділу II Порядку №260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації:

відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків;

відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", -15 відсотків;

відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів заступників керівника органу - керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції - іншим поліцейським, погоджених з режимно-секретним органом, за умови надання допуску таким поліцейським та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Закон України "Про державну таємницю" регулює суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закон України "Про державну таємницю", залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.

Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 статті 22 Закону України "Про державну таємницю" визначено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.26 Закону України "Про державну таємницю", скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про державну таємницю", у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону, Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення № 414).

У пункті 1 Положення № 414 зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Відповідно до п.2 Положення № 414, особам, які працюють в умовах режимних обмежень, крім працівників режимно-секретних органів, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Пунктом 5 Положення № 414 визначено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Пунктом 6 Положення визначено, що Персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Виходячи з аналізу вказаних норм, надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Отже, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону України "Про державну таємницю" залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону України "Про державну таємницю" виникає право на отримання компенсації.

Отже, положення статті 30 Закону України "Про державну таємницю", пунктів 2, 5 Положення №414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 25.04.2018 р. по справі №802/74/15-а

Для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці.

Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25.07.2019 р. по справі №296/6615/17.

Тобто, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер і умови її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з допуском до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 27.05.2020 р. по справі №806/2056/18.

При цьому, факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці (постанова Верховного Суду 28.01.2021 року по справі №240/229/20).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що позивач у період з 09 грудня 2016 року по 17 лютий 2020 року мав доступ до державної таємниці, так само відповідач не заперечує факт виконання позивачем роботи/завдання, які вимагають наявність доступу до державної таємниці.

Відповідач під час розгляду справи вказував, що надати інформацію за період з 09.12.2016 по 17.02.2020 відносно того чи постійної працював ОСОБА_2 під час проходження служби з матеріалами носіїв секретної інформації та з яких причин не складалися мотивовані рапорти щодо встановлення позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в спірний період не має можливості, оскільки режимно-секретний орган Сумського РВП ГУНП в Сумській області ліквідовано та документи режимно-секретного органу Сумського РВП ГУНП в Сумській області знищено, на підтвердження чого надані суду копії актів Про вилучення для знищення секретних документів. Разом з тим, суд звертає увагу, що вказані акти містять лише інформацію щодо знищення журналів та справ з організаційних питань (а.с.101-108).

Також судовим розглядом встановлено, що наказом відповідача від 20.06.2019 №1081 дск за порушення службової дисципліни, невиконання вимог частини 1, статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України", п. 442 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939, п. 4 Правил забезпечення захисту інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2006 № 373, в частині обробки інформації з обмеженим доступом на не атестованій ПЕОМ без підтвердженої відповідності, створення передумов до витоку секретної інформації, застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани до старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сумського районного відділу Головного управління Національної поліції в Сумській області майора поліції ОСОБА_1 (а.с.110).

Окрім того, постановою Ковпаківського районного суду м.Суми від 06.06.2019 по справі №592/8616/19 позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 510 грн. Відповідно до описової частини вказаної постанови, судом зазначено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення №6, комісією Департаменту охорони державної таємниці та ліцензування Служби безпеки України відповідно до статті 37 Закону України Про державну таємницю, на підставі припису від 05.03.2019 № 26/5/1-2208, у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у період 11-15.03.2019 проведено комплексну перевірку стану охорони державної таємниці у Сумському РВП ГУНП в Сумській області, в ході якої встановлено порушення старшим оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області майором поліції ОСОБА_2 , вимог статті 8 Закону України Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, пп. 116, 442 Порядку-939 та взятого на себе зобов`язання, у зв`язку з допуском до державної таємниці, з використанням ПЕОМ (Інв.№ 10480086) та флеш-носія Silicon-Power (об`єм 8 Гб, серійний № 2012095Р0263070В2А1В89266006), на яких не створена комплексна система захисту інформації з підтвердженою відповідністю, проводиться обробка та зберігання електронних копій матеріальних носіїв секретної інформації з грифом секретності Таємно, що створює передумови до розголошення такої інформації або втрати матеріальних носіїв секретної інформації.

Також, під час розгляду справи відповідач надав суду лист Відділу режиму та технічного захисту інформації ГУНП в Сумській області від 26.02.2021 №532/13/01-2021, у якому зазначено, що ОСОБА_2 працював з матеріальними носіями секретної інформаціями (далі - МНСІ) під час проходження служби у Сумському РВП ГУНП в Сумській області. Відомості щодо періодичності роботи з МНСІ їх кількості у ВРТЗІ ГУНП не має, оскільки режимно-секретний орган Сумського РВП ГУНП в Сумській області ліквідований. Під час оголошення дисциплінарних стягнень за порушення вимог режиму секретності (накази ГУНП від 09.06.2016 № 726дск, від 20.06.2019 № 1081 дек) ОСОБА_2 доступ до державної таємниці не припинявся.

Натомість, відповідно до Функціональних обов`язків оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сумського РВП ГУНП в Сумській області, які затверджені наказом Сумського РВП №88 від 29.03.2018 ДСК, позивач, перебуваючи на вказаній посаді, був зобов`язаний, за наявності підстав визначених Законом України Про оперативно-розшукову діяльність, заводити оперативно-розшукові справи, в рамках яких проводити весь комплекс заходів передбачених наказом МВС № 07 від 05.05.2016, з метою реалізації справи та притягнення фігурантів до кримінальної відповідальності.

Також відповідно до Посадової інструкції старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Сумського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області, яка затверджена начальником Сумського РВП ГУНП в Сумській області 14.06.2018, позивач, перебуваючи на вказаній посаді, зобов`язаний був проводити комплекс оперативно-розшукових заходів із залученням можливостей відділів криміналістичної та технічної розвідки, інших спеціа лізованих підрозділів у взаємодії з іншими силовими структурами.

Окрім того, згідно наданого під час розгляду справи листа Відділу кримінального аналізу ГУНП в Сумській області від 15.04.2021 №569/30/01-2020 вбачається, що у провадженні ОСОБА_2 під час проходження служби у період з 09.12.2016 по 17.02.2020 перебували оперативно-розшукові справи та агентурні справ згідно обліків ВКА ГУНП в Сумській області, а саме: 1. Оперативно-розшукові справи у періоди з: - 28.03.2017 по 12.09.2017; - 25.01.2018 по 12.02.2018; - 04.04.2018 по 04.10.2019; - 08.11.2019 по 17.02.2020. 2. Агентурні справи у періоди з: - 29.03.2017 по 15.09.2017; - 27.04.2018 по 17.02.2020.

Сукупність вищевказаних фактичних обставин вказує на те, що позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи (служби) на відповідних посадах передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вказаних посадах.

Матеріали справи не містять доказів того, що під час перебування позивача на вищевказаних посадах в органах Національної поліції позивачу було скасовано доступ до державної таємниці.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідачем по справі фактично не заперечується факт того, що позивач мав допуск і доступ до державної таємниці та працював з таємними документами, які вимагають наявність такого допуску.

Доводи скаржника про відсутність правових підстав для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відсутності наказів про встановлення такої надбавки за займаною посадою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці, а характер його роботи (служби) передбачав роботу по забезпечення режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вказаних посадах.

Той факт, що відповідачем по справі не видавався наказ (накази) про встановлення і виплату позивачу по справі надбавку за роботу в умовах режимних обмежень не може бути свідченням невиконання позивачем роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці і як наслідок невиплати цієї надбавки.

Посилання скаржника на те, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у разі коли особа має відповідний доступ до державної таємниці і за умовами своєї професійної діяльності постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника на відсутність факту постійної праці позивача з відомостями, що становлять державну таємницю, оскільки останній працював з незначною кількістю таємних документів та зауважує, що в даному випадку поняття "постійно" не залежить від кількості виготовлених такою особою документів (значної або незначної кількості), або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою. Обсяг функціональних обов`язків позивача, пов`язаних з доступом до державної таємниці не може виконуватися періодично та в незначній кількості. Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мав допуск до державної таємниці та відповідно до функціональних обов`язків виконував службові обов`язки (роботу), які передбачали наявність такого допуску, та відповідно до нього застосовувалися обмеження, які передбачені для осіб, які мають право на доступ до державної таємниці.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці за період з 09 грудня 2016 року по 17 лютий 2020 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо ненарахування та невиплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби з 09 грудня 2016 року по 17 лютий 2020 року.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби з 09 грудня 2016 року по 17 лютий 2020 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 по справі №480/752/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 11.11.2021 року