Справа № 640/3152/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 640/3152/21

адміністративне провадження № К/9901/38777/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Губської О.А., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №640/3152/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправними та скасування доповідної записки та подання,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків Генерального прокурора України Кудрявцева В.В. №732-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», який є в наявності у форматі лише світлокопії з факсового паперу «ФАКС», де зазначено « 1. Прокурора Голованівського району Кіровоградської області радника юстиції ОСОБА_1 за вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури, звільнити із займаної посади», у якому проставлено дату - « 25.06.2009», який видано 24.06.2009, з направленням його для виконання до прокуратури Кіровоградської області саме 24.06.2009, про що на ньому є відмітка: «ИЮН. 24 2009 20:06».

- поновити позивача на посаді прокурора Голованівського району Кіровоградської області, яка на даний час містить назву - «начальник відділу Голованівського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області»;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора, Кіровоградської обласної прокуратури середній заробіток за час мого вимушеного прогулу з 25.06.2009 по дату прийняттям рішення судом;

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт: доповідну записку прокуратури Кіровоградської області від 25.06.2009 за результатами службового розслідування обставин події, яка сталася 16.06.2009 за участю прокурора Голованівського району Кіровоградської області ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт: подання прокуратури Кіровоградської області від 25.06.2009 №11/1-754 вих-09 про звільнення прокурора Голованівського району Кіровоградської області ОСОБА_1 із займаної посади, яке адресовано до Генеральної прокуратури України;

- визнати бездіяльність прокуратури Кіровоградської області у вигляді не видачі позивачу трудової книжки в день звільнення - 25.06.2009, затримку у видачі трудової книжки протиправною та зобов`язати Кіровоградську обласну прокуратуру: здійснити запис до трудової книжки щодо вимушеного прогулу в зв`язку з затримкою у видачі трудової книжки з 25.06.2009 по 27.04.2010, що є датою видачі трудової книжки;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора, Кіровоградської обласної прокуратури кошти у розмірі середнього заробітку за час мого вимушеного прогулу з 25.06.2009 по 27.04.2010, що є датою видачі трудової книжки.

- стягнути з Офісу Генерального прокурора, Кіровоградської обласної прокуратури кошти у розмірі середнього заробітку за весь час затримки у виплаті належної позивачу заробітної плати, з дати його звільнення - 25.06.2009 року по 03.07.2009, що є днем фактичного розрахунку.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року вказаний адміністративний позов залишено без руху для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з вручення (отримання) копії ухвали шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого частини п`ятої статті 122 КАС України, навести доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку та надати докази на підтвердження таких доводів.

02 квітня 2021 року позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху було подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року було залишено без змін.

26 жовтня 2021 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №640/3152/21.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а також не підтверджено жодних обставин, котрі були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

В обґрунтування касаційної скарги позивач вказав, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними, винесені з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що в позовній заяві та в апеляційній скарзі він надав обґрунтовані пояснення щодо поважності пропуску строку на звернення до суду, однак суди обох інстанцій не знаходили підстав для визнання поважними підстави пропуску строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно з частинами першою, другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За правилами пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Суд вказує, що поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з адміністративним позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Причини, які б підтверджували поважність причин пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом в межах розумного строку, скаржником не зазначені.

Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.

За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені скаржником причини пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом є неповажними.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що позивач оскаржує наказ виконувача обов`язків Генерального прокурора України від 25 червня 2009 року № 732-к про звільнення його з посади прокурора Голованівського району Кіровоградської області за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури. З позовом щодо оскарження вищевказаного наказу та поновлення на військовій службі позивач звернувся до суду лише 05 лютого 2021 року, тобто із значним порушенням встановленого законом місячного строку звернення до адміністративного суду.

Звертаючись до суду з заявою про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, позивач зазначив, що ним дотримано місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня - 05.01.2021, дати отримання ним всіх необхідних документів, з яких він дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, від суб`єкта владних повноважень. Також, вказано, що дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів, позивач реально зміг лише завдяки та на виконання постанови Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №826/5053/17.

Суди попередніх інстанцій критично оцінили вказані обґрунтування, оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що трудову книжку ним було отримано 27.04.2010. Крім того, судами взято до уваги висновок зазначений у постанові Верховного суду від 29.07.2020 у справі № 826/5053/17, щодо надання відповіді на заяву позивача від 16.02.2017 про направлення інформації, яка пов`язана із його звільненням, а саме про те, що «Суд зауважує, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач розглянув заяву позивача від 16.02.2017 і надав на неї письмову відповідь з додатками у строк встановлений ст. 20 Закону №393/96. Також суди вказали, що на порушені заявником питання, які стосуються безпосередньо відповідача і наявних у його розпорядженні відомостей і документів, пов`язаних із звільненням позивача, останньому були надані відповідні відповіді і роз`яснення. Усні пояснення позивача щодо відсутності у листі відповідача відповідей конкретного буквального змісту, суди вважали формальними і несуттєвими, які не спростовують ясність і зрозумілість відповіді в цілому. Оскільки надана відповідь охоплює вищевказані питання, то додаткове буквальне визначення цим твердженням окремо по кожному питанню не є необхідним, тому, на переконання судів, не може свідчити про неповноту відповіді.». З огляду на вказане, суди дійшли висновку, про порушення свої прав, свобод та інтересів позивач повинен був дізнатись найпізніше у липні 2020 року.

Поряд з цим, судом апеляційної інстанції зазначено, що згідно з розпискою ОСОБА_1 , наданою старшому слідчому в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України, трудову книжку ним було отримано 27 квітня 2010 року.

Суди попередніх інстанцій констатували, про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строків звернення до суду, оскільки вказана позивачем у клопотанні про поновлення строку хронологія подій жодним чином не наводить поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду.

Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини, а до скарги не додано будь-яких доказів поважності пропуску строку на звернення з позовом до суду, які би зумовлювали об`єктивну неможливість вчасного звернення за захистом до суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що суди першої і апеляційної інстанцій, правильно застосували положення статті 122 КАС України та пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною другою статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі №640/3152/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання протиправними та скасування доповідної записки та подання.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов О.А. Губська А.Г. Загороднюк