Справа № 461/2964/21
Суддя: Гладишева Х. В.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

02.11.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.,

учасники справи:

позивач - не з`явився

відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

встановив:

До Франківського районного суду м.Львова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №598470 від 05.04.2021 року, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 05.04.2021 року о 10.25 год., керуючи транспортним засобом «BMW М3», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись по вул.Любінська був зупинений працівниками патрульної поліції України по причині відсутності переднього номерного знаку. Оскільки він є громадянином Сполучених Штатів Америки та тимчасово перебуває на території України, на вимогу працівників патрульної поліції пред`явив посвідчення водія, яке видане у США. Однак, лейтенантом поліції Гриценко С.А. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Зазначає, що суть правопорушення, на думку інспектора, полягає в тому, що відповідно до вимог національного законодавства транспортний засіб повинен мати номерний знак ззаду та спереду, а також посвідчення водія, яке видане в США не дає права керувати транспортним засобом в Україні.

Позивач з оскаржуваною постановою не погоджується, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що жодних порушень не вчиняв.

Звертає увагу суду на те, що правила застосування номерних знаків на транспортних засобах встановлюються ДСТУ 4278:2019, у відповідності до положень яких, знаки на транспортних засобах треба встановлювати в передбачених за конструкцією місцях, зазначених виробником. Виробником транспортного засобу «BMW М3» яким керував позивач, передбачено розміщення номерних знаків лише на задній частині автомобіля кришка багажника. Крім того, законодавство штату Іллінойс США не вимагає наявності двох номерних знаків, тому у позивача існує лише один номерний знак і він не був зобов`язаний виготовляти ще один номерний знак для поїздки в Україну.

Щодо протиправності постанови в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, позивач покликався на п.30 постанови КМ України від 08.05.1993 року «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», у відповідності до якого особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту. Звернув увагу, що посвідчення водія, яке видане позивачу, виконане літерами латинського алфавіту, а від так він на законних підставах керував транспортним засобом в Україні. Також наголосив, що в порушення вимог закону, працівниками поліції не складено протокол про адміністративне правопорушення, а одразу винесено оскаржувану постанову.

У зв`язку з наведеними обставинами просить позов задоволити.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19.04.2021 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Решоти В.В. до Управління патрульної поліції у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі передано на розгляд до Франківського районного суду м.Львова.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2021 року дана справа передана в провадження судді Гладишевої Х.В.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова Гладишевої Х.В. від 21.05.2021 року відкрито провадження у даній справі постановлено проводити розгляд справи за правилами ст.286 КАС з повідомленням учасників справи відповідно до ст.268 КАС у відкритому судовому засіданні 31.05.2021 року.

31.05.2021 року за клопотанням представника позивача адвоката Решоти В.В. розгляд справи відкладено на 11.06.2021 року.

11.06.2021 року розгляд справи відкладено на 02.07.2021 року, у зв`язку із перебуванням головуючої судді на листку непрацездатності.

02.07.2021 року за клопотанням представника позивача адвоката Решоти В.В. розгляд справи відкладено на 12.07.2021 року.

12.07.2021 року розгляд справи відкладено на 25.08.2021 року.

25.08.2021 року розгляд справи відкладено на 16.09.2021 року.

16.09.2021 року розгляд справи відкладено на 27.09.2021 року.

27.09.2021 року розгляд справи відкладено на 08.10.2021 року.

08.10.2021 року розгляд справи відкладено на 18.10.2021 року.

18.10.2021 року розгляд справи відкладено на 02.11.2021 року.

25.10.2021 року на електронну адресу суду надійшло письмове пояснення представника позивача адвоката Решоти В.В., просив врахувати , що відповідачем не надано відзиву на адміністративний позов, що може кваліфікуватися як визнання позову.

02.11.2021 року в судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили. При цьому, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно ч. 4 і 5 ст.250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою серії БАА №598470 від 05.04.2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Згідно даної постанови, ОСОБА_1 05.04.2021 року о 10.05 год., на вул.Любінська, 96 у м.Львові керував транспортним засобом «BMW М3», номерний знак НОМЕР_1 без переднього номерного знаку та не мав права керувати транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.п.2.9В, 2.1А Правил дорожнього руху та ДСТУ 4278:2019.

З наявних в матеріалах справи фотокопій транспортного засобу «BMW М3» вбачається, що номерний знак НОМЕР_1 на даному транспортному засобі закріплений лише ззаду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на вимогу інспектора патрульної поліції було надано посвідчення водія № НОМЕР_2 (документ, який має назву «Drivers License»), видане в штаті Іллінойс США, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (надалі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пунктом 1.1, 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.1а Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.32 Закону поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно до ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч.6 ст.121, ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписами п.1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно положень ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року.

Частиною 2 ст. 41 Конвенції про дорожній рух встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 6 Конвенції, будь-яке міжнародне водійське посвідчення, що відповідає приписам додатку 7 Конвенції, дійсними на своїй території для керування автомобілем, що відповідає категорії чи категоріям транспортних засобів, на керування якими видане посвідчення, за умови, що вказане посвідчення є дійсним та що воно видане іншою договірною стороною чи одним з її територіальних підрозділів або об`єднанням, уповноваженим на це цієї договірної сторони чи одним з її територіальних підрозділів.

Положеннями частини 8 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що національне водійське посвідчення договірних сторін може видаватися для керування транспортними засобами наступних категорій та підкатегорій: А, В, С, D, BE, СЕ, DE.

Відповідно до частини 9 додатку 6 Конвенції про дорожній рух на підставі національного законодавства в межах категорій А, В, С, СЕ, D та DE можуть вводитися наступні підкатегорії транспортних засобів, на керування якими може бути видано водійське посвідчення: А1, В1, С1, D1, С1Е, D1Е.

При цьому, літери, якими позначені відповідні категорії транспортних засобів відповідно до Конвенції про дорожній рух 1968 року відрізняються від літер, якими позначені категорії транспортних засобів на території деяких штатів Сполучених Штатів Америки, зокрема, на території штату Іллінойс. Доказів, які б свідчили про їх відповідність Конвенції про дорожній рух 1968 року суду не надано.

Крім того, Сполучені Штати Америки не є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року.

Також, суд звертає увагу, що Україною не було ратифіковано Женевську Конвенцію про дорожній рух 1949 року, учасником якої є Сполучені Штати Америки.

Згідно з п.30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08 травня 1993 року, особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Тобто, з аналізу п. 30 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», встановлено, що посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, надає право на керування транспортними засобами лише за умови наявності міжнародного посвідчення водія.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, що керуючи транспортним засобом за наявності лише посвідчення водія, виданого штатом Іллінойс, США (яке не відповідає вимогам вищезазначеної Конвенції, зокрема, не містить відомостей про категорії транспортних засобів, які наведено в додатку 6 цієї Конвенції), за відсутності міжнародного посвідчення водія, в діях позивача наявні ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Щодо притягнення ОСОБА_1 за ч.6 ст.121 КУпАП, то суд зазначає наступне.

Пунктом 2.9В Правил дорожнього руху водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;

Диспозицією ч.6 ст.121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Із пояснень наданих позивачем у позовній заяві встановлюється, що ОСОБА_1 не заперечує факту відсутності передніх номерних знаків на автомобілі.

Суд звертає увагу позивача на те, що в Україні діє ДСТУ 4278:2019 «Дорожній транспорт. ЗНАКИ НОМЕРНІ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ» розроблені Технічним комітетом стандартизації «Дорожній транспорт» (ТК 80), прийняті та є чинними (на час спірних правовідносин) за наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 21 грудня 2019 № 465 з 2020-03-16. Цей стандарт розроблено згідно з правилами, установленими в національній стандартизації України на заміну ДСТУ 4278:2012.

Стандарт установлює типи та основні розміри, вимоги до інформаційного змісту, правила застосування номерних знаків (далі - знаки) для: - транспортних засобів усіх типів, які призначено для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та підлягають державній реєстрації та обліку: автомобілів, автобусів, мопедів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, квадроциклів, трицикпів та інших прирівняних до них транспортних засобів, самохідних машин, причепів та напівпричепів; - транспортних засобів Збройних Сил України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту; - транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування: великотоннажних транспортних засобів та інших технологічних транспортних засобів, тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів. Дозволено закріплювати на транспортні засоби знаки, виготовлені згідно з попереднім виданням цього стандарту.

Відповідно до таблиці 1 ДСТУ, передбачені задні знаки для автомобілів із неформатним місцем закріплення номерного знака ( НОМЕР_3 ). Габаритні розміри знаків установлено відповідно до таблиці 2. Зокрема, розміри знаків 1-3-1 визначені - 150х300 (висота х довжина); Додаток А (Загальний вигляд знаків усіх типів).

ДСТУ 4278:2019 були прийняті наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 21.12.2019 № 465 «Про прийняття та скасування національних стандартів» відповідно до пункту 2 частини другої статті 11 Закону України «Про стандартизацію», розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 1163 «Про визначення державного підприємства, яке виконує функції національного органу стандартизації» та на виконання Програми робіт з національної стандартизації на 2019 рік.

Наказом № 166 від 02 березня 2021 року Міністерства внутрішніх справ України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 березня 2021 за № 353/35975 «Про деякі питання державних номерних знаків транспортних засобів» відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух», підпункту 2 пункту 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878 (із змінами), з метою встановлення єдиних зразків державних номерних знаків транспортних засобів та вимог до них затверджено нові вимоги до державних номерних знаків транспортних засобів; єдині зразки державних номерних знаків транспортних засобів; а саме в додатку № 1 до вимог до державних номерних знаків транспортних засобів 1-3-1 знаки для автомобілів із не форматним місцем закріплення номерного знака. Наказ № 166 від 02.03.2021 набрав чинності 23.03.2021 року.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як передбачено ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Згідно ст.11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що виробником транспортного засобу «BMW М3» яким керував позивач, передбачено розміщення номерних знаків лише на задній частині автомобіля, оскільки вищенаведеними судом нормами та згідно із пунктом 31.3 (в) Правил дорожнього руху номерні знаки транспортного засобу повинні відповідати встановленим стандартам.

На переконання суду, інспектор при розгляді справи про адміністративне правопорушення, діяв у відповідності до вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, вирішив справу з дотриманням вимог закону та дійшов вірного висновку про порушення позивачем вимог п.2.9 (в) ПДР України.

За таких обставин факт вчинення позивачем порушення п. 2.9 (в) ПДР України за яке передбачена адміністративна відповідальність, згідно ч.6 ст.121 КУпАП, яке зазначено в постанові БАА №598470 від 05.04.2021 року є доведеним та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Також суд вважає безпідставними покликання позивача на порушення інспектором патрульної поліції України вимог процесуального закону, а саме в частині обов`язкового складання протоколу про адміністративне правопорушення, та зазначає наступне.

Відповідно до ст. 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

При цьому, уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також, визначено, що постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що відповідач мав повноваження виносити спірну постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення без складання протоколу.

Судом встановлено, що стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. накладено на позивача з врахуванням ст.36 КУпАП, тобто, в межах санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП, що є більш суворішою за санкцію ч.6 ст.121 КУпАП, що відповідає загальним правилам накладення стягнення за адміністративне правопорушення.

Інші доводи позивача не спростовують законності оскаржуваної постанови.

З огляду на принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи основні засади адміністративного судочинства та вимоги законодавства України, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 77, 134, 139, 242-246, 250, 255, 271, 286 КАС України, суд,

ухвалив :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №598470 від 05.04.2021 року відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.В.Гладишева