Справа № 280/5726/20
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 280/5726/20

головуючий суддя І інстанції Батрак І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року в адміністративній справі №280/5726/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні позивача зі служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за серпень 2018 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 липня 2019 року по день фактичної виплати розрахунку при звільненні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 зі служби.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за серпень 2018 року в розмірі 4004,20 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що останнім було здійснено виплату позивачу грошового забезпечення належним чином. Зауважено про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 117 Кодексу законів про працю України. Вказано на пропуск позивачем строку звернення до суду та не погодження з розподілом судових витрат.

Відзив від позивача на адресу суду не надходив.

Також, Військовою частиною НОМЕР_1 Збройних Сил України було подано клопотання про розгляд скарги за участі сторін.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За приписами частини 3 статті 262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного провадження не проводиться.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріорітетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, з огляду на те, що дана справа має незначну складність, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження та для якої встановлено скорочені строки розгляду, обґрунтованим є розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження), а тому в задоволенні заявленого Військовою частиною НОМЕР_1 Збройних Сил України клопотання про розгляд справи за участі сторін, слід відмовити.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 28.07.2016 по 29.07.2019 перебував на військовій службі у Збройних Силах України, про що свідчать записи у трудовій книжці НОМЕР_2 від 15.08.2002.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідчення серія НОМЕР_3 , виданим Управлінням персоналу штабу ВЧ НОМЕР_4 04 травня 2017 року.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.07.2019 №186 старшого солдата служби за контрактом ОСОБА_1 , командира господарчого відділення взводу забезпечення батальйону охорони військової частини звільнено у запас відповідно до пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) та з 28 липня 2019 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні зі служби протиправною, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виплатити йому грошове забезпечення за серпень 2018 року та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 липня 2019 року по день фактичної виплати.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для задоволення взаємопов`язаних позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні позивача зі служби та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за серпень 2018 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на неможливість застосування до спірних правовідносин положень статей 116, 117 КЗпП України з огляду на те, що порядок виплати грошового забезпечення регулюється нормами спеціального законодавства України, суд вважає безпідставними, оскільки виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується, зокрема порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення).

Суд звертає увагу на те, що питання дати виплати грошового забезпечення та відповідальності за затримання розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

З огляду на неврегульованість спеціальним законодавством питання виплати грошового забезпечення та відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема його статті 47, 116, 117 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірних правовідносин є бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні позивача зі служби (невиплата грошового забезпечення за серпень 2018 року) та зобов`язання вчинити такі дії.

Відповідно до пояснень відповідача, відображених у відзиві на позов, останній зазначив, що за серпень 2018 року позивачу було нараховане грошове забезпечення в сумі 5391,10 грн., з яких 4004,20 грн. отримано в касі ВЧ НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 на підставі довіреності, яка підписана позивачем, підпис якого підтверджений ТВО НШ-ПЗК ВЧ НОМЕР_1 майором Погребняком О.М., що також підтверджується розрахунково-платіжною відомістю №1271 на виплату грошового забезпечення особам офіцерського складу, військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом ВЧ НОМЕР_1 за серпень 2018 року.

Натомість, позивачем було зауважено, що будь-яких довіреностей останній не видавав.

З матеріалів справи вбачається, що з метою встановлення реальних обставин справи, ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.12.2020 року, призначено по справі №280/5726/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 на оригіналі Довіреності на отримання грошового забезпечення за серпень 2018 року іншою особою?

На виконання вимог наведеної ухвали, експертом Незалежного інституту судових експертиз було складено висновок від 24.05.2021 року № 9719, відповідно до якого, підпис від імені ОСОБА_1 , електрографічне зображення якого міститься у графі: «старший солдат» в електрофотокопії Довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 про отримання грошового забезпечення за серпень 2018 року у касі військової частини НОМЕР_1 , без вказання дати, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 .

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, факт виплати грошового забезпечення позивача за серпень 2018 року уповноваженій особі останнього, спростовується наведеним висновком експерта, який підтверджує непідписання позивачем довіреності на вчинення таких та, як наслідок, непородження відповідних відносин представництва.

З огляду на вказані обставини справи та відсутність інших належних та достовірних доказів, які б підтверджували факт випалити позивачу грошового забезпечення за серпень 2018 року, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності посилань відповідача на обґрунтованість отримання частини грошового забезпечення позивача за серпень 2018 року ОСОБА_2 .

Таким чином, з огляду на вказані обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку відносно обґрунтованості визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні позивача зі служби та зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за серпень 2018 року.

Щодо обґрунтованості зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 липня 2019 року по день фактичної виплати розрахунку при звільненні, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції відносно передчасності вказаних позовних вимог, оскільки до фактичного проведення вказаного розрахунку, суд позбавлений можливості достовірно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому не можуть бути задоволені позовні вимоги про стягнення таких сум.

Відносно пропуску строку звернення до суду та не погодження з розподілом судових витрат (витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 9265.00 грн.), то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відтак, з огляду на характер спірних правовідносин, а саме стягнення грошового забезпечення, позивач не обмежений строком звернення до суду.

Також, відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Так, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що з урахуванням наведених в матеріалах справи документів, які підтверджують понесення витрат на проведення експертизи, останні підлягають стягненню з відповідача у розмірі 9265.00 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2021 року в адміністративній справі № 280/5726/20 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко