Справа № 200/13410/21
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2021-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2021 р. Справа№200/13410/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови їй у призначенні пенсії по інвалідності на підставі заяви від 06.05.2021 року;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні їй пенсії від 13.05.2021 року № 64;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо розгляду її заяви від 01.08.2021 року про перегляд прийнятого рішення щодо призначення їй пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути та призначити їй пенсію по інвалідності на підставі наявних довідок, які підтверджують її страховий стаж з серпня 1980 року по червень 1993 року.

Позов обґрунтовувала тим, що оскарженим рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області їй протиправно відмовлено в задоволенні її заяви від 06.05.2021 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (яку вона подавала до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області).

А відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.09.2021 року їй протиправно відмовлено в задоволенні заяви від 01.08.2021 року про перегляд вказаного рішення (заява відповідачем отримана по пошті 03.08.2021 року). Цю відповідь вважала необґрунтованою та такою, що розглянута з порушенням вимог ст. ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подав відзив на позовну заяву, в якому виклав зміст оскарженого рішення. Вважав, що воно відповідало вимогам законодавства. Також вважав, що не порушив пенсійні права позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав відзив на позовну заяву, в якому виклав зміст оскарженого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Вважав, що воно відповідало вимогам законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, 06.05.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа з інвалідністю 3-ої групи, звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (яке на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» перебуває в стані припинення) із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.05.2021 року № 64 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішення мотивовано тим, що згідно з наданими документами та даними персоніфікованого обліку страховий стаж заявника (вік - 59 років) становить 2 роки 5 місяців 24 дні.

Вказаним рішенням до страхового стажу не зараховані періоди роботи: з 21.08.1980 року по 14.07.1983 року за даними архівної довідки від 27.01.2017 року № 9, що видана ПП «Сигма», та з 21.12.1983 року по 09.06.1993 року за даними архівної довідки від 09.01.2017 року № 2, що видана ПАТ «Торговельний центр «Білий лебідь», у зв`язку з тим, що ці довідки видані у 2017 році підприємствами, що знаходяться в м. Донецьку, тобто на території тимчасово не підконтрольній українській владі.

У серпні 2021 року позивач, не погодившись із зазначеним рішенням, подала до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області по пошті заяву від 01.08.2021 року, в якій, посилаючись на незгоду з отриманим рішенням, просила переглянути питання про призначенні пенсії по інвалідності, а також надати пояснення чому рішення прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області. До заяви додала рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.05.2021 року № 64.

В заяві позивачем допущено описку помилково зазначено номер рішення від 13.05.2021 року № 64 (зазначено як «№ 053/30006764).

04.08.2021 року вказана заява була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області як правонаступником Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2020 року № 925 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України») та того ж дня зареєстрована під вх. № 10899/Б-0500-21.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.09.2021 року №11800-10899/Б-15/8-0500/21, за результатом розгляду заяви (розглянута відповідно до Закону України «Про звернення громадян») позивача повідомлено про те, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом; будь-який акт (рішення документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною друга цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Оскільки довідки, подані позивачем для призначення пенсії, видані у 2017 році підприємствами, що знаходяться у м. Донецьку, тобто на території тимчасово не підконтрольній українській владі, тому страховий стаж згідно з такими довідками зарахувати не можливо. І за результатами розгляду її заяви від 06.05.2021 року Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення від 13.05.2021 року про відмову в призначенні пенсії по інвалідною відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Пенсійна справа опрацьовувалася за принципом єдиної черги завдань і єдиної черги спеціалістів з призначення пенсій, тому рішення про відмову приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївські області.

В листі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області допущено описку помилково зазначено номер рішення від 13.05.2021 року № 64 (зазначено як «№ 64).

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема:

для осіб з інвалідністю I групи:

від 54 років до досягнення особою 59 років включно - 10 років;

для осіб з інвалідністю II та III груп:

від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 45 цього Закону пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, як: пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Щодо оскарженого рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

Оскарженим рішенням позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю мінімального страхового стажу, до якого вказаним рішенням не зараховані певні періоди її роботи через неприйняття уточнюючих (архівних) довідок щодо таких періодів роботи, через те, що довідки видані підприємствами, які розташовані на непідконтрольній українській владі території

Між тим, такі посилання відповідача є неприйнятними з огляду на наступне.

Так, подання уточнюючих довідок щодо спірних періодів роботи позивача було необхідним, оскільки, як пояснила позивач, трудову книжку було втрачено у м. Донецьку, яке натепер тимчасово непідконтрольне українській владі; організації, в яких вона працювала, залишилися на тій же території, через що видача дублікату трудової книжки є неможливою. Нова ж трудова книжка позивача (серії НОМЕР_1 ) розпочата з 01.06.2020 року, тобто після спірного періоду.

Між тим, при прийнятті оскарженого рішення не враховано наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, відповідно до наведених норм Закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і такі підприємства були утворені відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, які сформовані до проведення антитерористичної операції, не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особи права на отримання пенсії, що обчислена із заробітку, який вона отримувала на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де набутий відповідний стаж роботи.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

З огляду на загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, орган Пенсійного фонду України повинен приймати та визнавати документи, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.

Отже, орган Пенсійного фонду України зобов`язаний приймати та аналізувати такі документи.

Неможливість проведення перевірки таких документів (довідок) та первинних документів, на підставі яких вони видані, не може бути підставою для порушення пенсійних прав осіб.

Отже, оскаржене рішення не ґрунтується на положеннях законодавства та порушує пенсійні права позивача.

З огляду на наведене порушені пенсійні права позивача підлягають захисту та відновленню іншим шляхом - шляхом визнання протиправним та скасування оскарженого рішення (оскільки в спірних правовідносинах саме воно, а не дії створюють правові наслідки) та зобов`язання відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке приймало оскаржене рішення, повторно розглянути заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (п. 10 ч. 2, ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Покладення в спірних правовідносинах такого обов`язку на інший орган Пенсійного фонду України, про що просила позивач, не відповідало би вимогам законодавства.

При новому розгляді заяви позивача про призначення пенсії органу Пенсійного фонду України необхідно прийняти та дослідити всі подані позивачем документи, в тому числі довідку від 27.01.2017 року № 9, що видана ПП «Сигма», та довідку від 09.01.2017 року № 2, що видана ПАТ «Торговельний центр «Білий лебідь», та визначити наявність у позивача необхідних умов для призначення пенсії по інвалідності з урахуванням таких документів та правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Щодо розгляду заяви позивача від 01.08.2021 року про перегляд прийнятого рішення

Позивач вважала відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.09.2021 року необґрунтованою та такою, що розглянута з порушенням вимог ст. ст. 15, 20 Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно зі ст. 20 вказаного Закону, яка регулює питання терміну розгляду звернень громадян, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Порушення наведених вимог законодавства при розгляді заяви позивача від 01.08.2021 року судом не встановлено.

Перегляд Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення, що прийнято головним управлінням Пенсійного фонду України в іншій області, про що просила позивач в заяві до вказаного відповідача, законодавством не передбачено.

Допущена вказаним відповідачем у листі-відповіді позивачу описка щодо номера рішення від 13.05.2021 року (описка також була допущена позивачем), яка виявлена судом, не впливає на такий висновок суду.

З огляду на наведене позовні вимоги до вказаного відповідача з наведених позивачем підстав задоволенню не підлягають.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому судом враховано те, що оскарження рішення та дій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в спірних правовідносинах (за які сплачено судовий збір 908 грн. х 2 = 1816 грн.), фактично є однією позовною вимогою, оскільки в спірних правовідносинах саме рішення, а не дії (як помилково вважала позивач) створюють правові наслідки.

Виходячи з цього на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача - суб`єкта владних повноважень підлягають стягненню судові витрати в розмірі 908 грн.

Решта судового збору в сумі 908 грн. такому стягненню не підлягає, оскільки вона зайве сплачена за подання даного позову. Разом з тим такий судовий збір може бути повернутий позивачу з бюджету за її заявою (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області «Про відмову у призначенні пенсії» від 13.05.2021 року № 64, прийняте щодо ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.05.2021 року про призначення пенсії по інвалідності з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54020, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Морехідна, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 11 листопада 2021 року.

Суддя Т.В. Логойда