Справа № 420/13852/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині накладення дисциплінарного стягнення на позивача,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача із застосуванням системи «Елетронний суд» направив до Одеського окружного адміністративного суду зазначений позов, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 25.06.2021 №1392 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині накладення на заступника начальника відділу поліції № 4 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що працює в органах внутрішніх справ з 2002 року по теперішній час та є поліцейським. На час подання даного позову позивач займає посаду заступника начальника сектору моніторингу ВП №1 (колишній Малиновський відділ поліції) Одеського районного управління поліції (далі ОРУП) №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області. На підставі матеріалів службового розслідування відповідачем 25.06.2021 видано наказ №1392 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Підставою для застосування дисциплінарного стягнення слугували загальні показники розкриття тяжких та особливо тяжких злочинів працівниками територіальних підрозділів ГУНП в Одеській області, а також організація та контроль за проведення досудового розслідування по кримінальним провадженням. У висновку від 10.06.2021 та в доповідній записці ОСОБА_2 зазначені загальні фрази щодо нібито виявлених недоліків та порушень, зокрема, з боку позивача. При цьому, конкретних фактів порушення з боку позивача вимог вищевказаних положень законодавчих актів в ході службового розслідування дисциплінарною комісією не виявлено та не зазначено. Крім того, жодні матеріали кримінальних проваджень з підрозділу, в якому на час проведення службового розслідування працювала позивач - ВП №4 ОРУП №1 (колишнє Таїровське відділення поліції) ГУНП в Одеській області, для вивчення дисциплінарною комісією витребувані не були, отже не досліджувалися, у зв`язку з чим недоліки, виявлені дисциплінарною комісією в ході службового розслідування, результатів роботи СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області не стосуються. А тому стає незрозумілим, з яких саме підстав надано негативну оцінку діяльності роботи позивача. Серед переліку кримінальних проваджень, зазначених як у доповідній записці ОСОБА_2 , так і у висновку від 10.06.2021, кримінальні провадження, які знаходяться в проваджені ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та по яким слідчими СВ цього територіального органу поліції проводиться досудове розслідування, відсутні. До того ж, дисциплінарною комісією під час складення висновку від 10.06.2021 не враховано та не досліджено письмові пояснення позивача. Крім того, відповідачем не зазначено ані у висновку службового розслідування, ані у наказі про застосування дисциплінарного стягнення та матеріалах службового розслідування підтверджуючих доказів того, в чому саме виявилось порушення позивача в частині нездійснення контролю за діяльністю підлеглих при розслідуванні кримінальних проваджень, розпочатих за фактами скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів протягом першого кварталу 2021 року, неналежної організації проведення слідства, взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами поліції в запобіганні, виявлені й розслідуванні кримінальних правопорушень, що негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на підрозділи Національної поліції завдань з боротьби зі злочинністю. Сторона позивача зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення не може ґрунтуватися на припущеннях або недоведених фактах; при прийнятті рішень суб`єкт владних повноважень повинен уникати невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Відтак, за відсутності належної деталізації та прив`язки до об`єктивних ознак ймовірного дисциплінарного проступку, наведені звинувачення носять лише загальний декларативний характер та не можуть слугувати підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності. Жодних фактів порушень позивачем вимог пункту 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, статті 2, частини 3 статті 39 КПК України, пунктів 4, 9 розділу І, пункту 4 розділу ІІ Інструкції, в ході зазначеного службового розслідування виявлено не було та у висновку від 10.06.2021 не зазначено. Отже, мотиви, зазначені відповідачем в оскаржуваному наказі в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани є безпідставним та не ґрунтуються на жодних належних доказах, у зв`язку з чим наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою судді від 17.08.21 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ст. 262 КАС України.

10.09.21 до суду від ГУ НП в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що в матеріалах службового розслідування від 10.06.21 вказано, що заступниками начальників СВ у т.ч. ВП № 4 ОРУП № 1 (Таїровське) не організовувалось проведення оперативних нарад за участю слідчих та працівників інших органів та підрозділів поліції з питань виявлення та розслідування кримінальних правопорушень, а також не вивчався стан виконання доручень слідчих та взаємодії служб. У першому кварталі 2021 р. позивач не ініціював та не здійснив жодної оперативної наради стосовно заслуховування тяжких та особливо тяжких злочинів, а також фактів допущення прорахунків у роботі окремих слідчо-оперативних груп. Не було заслухано жодного кримінального провадження на предмет виконання слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій у кримінальних провадженнях, де кримінальні правопорушення залишаються нерозкритими. При цьому пояснення позивача складалися зі статистичних даних взятих зі звіту та дій, які нібито виконувалися на посаді заступника начальника начальника СП ВП № 4 ОРУП № 1 у першому кварталі 2021 р. Однак навіть у поясненнях позивач вказує на те, що під час керування підрозділом СВ не було направлено до суду та не проведено жодної негласної слідчої (розшукової) дії, хоча у службовому розслідування вказано про велику кількість нерозкритих пограбувань, угонів транспортних засобів, які знаходились в провадженні СВ ВП № 4 ОРУП № 1. Наведені факти вказують на відсутність контролю з боку позивача зі діяльністю підлеглих при розслідуванні кримінальних проваджень, розпочатих за фактами скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів протягом першого кварталу 2021 р., неналежної організації проведення слідств, взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами поліції. У підсумку, службове розслідування відносно ОСОБА_1 було проведено об`єктивно та неупереджено, а тому при накладенні дисциплінарного стягнення на позивача було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його скоєно, її ставлення до виконання службових обов`язків та прийнято рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

14.09.21 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою ОСОБА_1 була присутня та виступала на нарадах 09.02.21, 16.02.21, 15.02.21 В той же час, будь-які оперативні наради проводяться при керівництві територіального (відокремленого) підрозділу поліції, одним з яких є відділ поліції № 4. При цьому відповідачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував те, що позивачем не вживалися заходи щодо організації проведення вказаних вище нарад. Крім того, рішення про проведення оперативної наради приймає не начальник органу досудового розслідування ( ОСОБА_1 ), а керівника територіального органу (підрозділу) поліції, тобто в даному випадку це начальника ВП № 4. Також долучені до відзиву протоколи оперативних нарад не досліджувалися в ході службового розслідування, а були витребувані відповідачем вже після ініціації позивачем судового провадження. Також представником позивача висловлено зауваження до оформлення додатків до відзиву, які не засвідчені належним чином. Крім того, зазначено, що в матеріалах службового розслідування відсутні будь-які докази, які підтверджують факт невиконання конкретних доручень оперативними підрозділами, а також факт неналежного контролю з боку керівництва ВП № 4, так як матеріали кримінальних проваджень, які розслідуються слідчими ВП № 4 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області під час проведення службового розслідування не витребовувалися та не вивчалися. Зазначено, що весь перший квартал 2021 р. у ВП № 4 був відсутній спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, у зв`язку із чим слідчі ВП № 4 протягом зазначеного періоду часу не мали можливості підготовлювати секретні документи (що містять державну таємницю). Саме цим пояснюється те, що протягом першого кварталу 2021 р. слідчими СВ ВП № 4 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області не проведено жодної негласної (слідчої) розшукової дії.

23.09.21 до суду від ГУ НП в Одеській області надійшли заперечення на відповідь сторони позивача, згідно з якими позивач, в силу розділу IV Інструкції № 575, повинна була здійснювати контроль за роботою СОГ шляхом організації оперативних нарад за участю керівників служб та керівника підрозділу поліції, співробітники якого входять до складу СОГ. Перелічені у відповіді на відзив наради проводилися з питань не щодо взаємодії слідства з іншими службами під час розкриття та розслідування кримінальних правопорушень. Таким чином позивач намагається відвести увагу від суджень щодо прорахунків, за які її було покарано; вводить суд в оману посиланнями на те, що в матеріалах службового розслідування не було згадки про протоколи оперативних нарад. При цьому таких протоколів бути не могло з тих підстав, що позивачем не було забезпечено проведення відповідних нарад. Позивач також суперечить собі в тому, що надає до суду запит ВПЗ ГУ НП в Одеській області від 08.09.21 та на якому є дата та підпис отримання 08.09.21, що свідчить про те, що протоколи оперативних нарад у відділі поліції № 4 було витребувано та отримано 08.09.21.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Наказом ГУ НП в Одеській області від 26.02.21 №333 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника відділу поліції начальника слідчого відділення відділу поліції №4 Одеського районного управління поліції №1 (колишнє Таїровське відділення поліції) Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Наказом ГУ НП в Одеській області від 26.02.21 № 417 з метою підвищення кваліфікації позивача направлено у відрядження до м. Києва з 28 лютого до 06 березня 2021 року, строком на 7 діб.

З 15 березня по 31 березня 2021 року наказом ГУ НП в Одеській області від 17.03.21 № 530 о/с на позивача покладено тимчасове виконання обов`язків начальника ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

26.04.21 при керівництві ГУ НП в Одеській області відбулася нарада, на якій було заслухано результати оперативної діяльності підрозділів поліції ГУНП в Одеській області за 3 (три) місяці поточного року, заходи щодо підвищення ефективності роботи під час розкриття та розслідування тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, стан взаємодії між слідчими, працівниками оперативних підрозділів ГУНП в Одеській області під час розкриття та розслідування тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень і додаткові заходи щодо його покращення відповідно Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 № 575.

Під час означеної наради виявлено ряд недоліків в оперативно-службовій діяльності деяких територіальних підрозділів за підсумками роботи у I кварталі 2021 року, у зв`язку з чим 06.05.2021 року начальником ГУНП в Одеській області надано вказівку щодо призначення службового розслідування.

Наказом начальника ГУ НП в Одеській області від 11.05.2021 №1005 за даним фактом призначено службове розслідування, за результатами проведення якого дисциплінарною комісією складено висновок від 10.06.2021, який затверджено начальником ГУНП в Одеській області.

На підставі матеріалів службового розслідування ГУ НП в Одеській області 25.06.2021 видано наказ №1392 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким за порушення вимог пункту 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (далі Дисциплінарний статут НПУ), пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII, статті 2, частини 3 статті 39 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, пунктів 4, 9 розділу І, пункту 4 розділу ІІ Інструкції, що виразилося у нездійсненні контролю за діяльністю підлеглих при розслідуванні кримінальних проваджень, розпочатих за фактами скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів протягом першого кварталу 2021 року, неналежній організації проведення слідства, взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами поліції в запобіганні, виявлені й розслідуванні кримінальних правопорушень, що негативно плинуло на забезпечення виконання покладених на підрозділи Національної поліції завдань з боротьби зі злочинністю, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Не погодившись із накладеним дисциплінарним стягненням, позивач звернулася за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, регламентовано Законом України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року №580-VIII (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №580-VIII).

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина перша та друга статті 19 Закону №580-VIII).

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 року №2337-VIII.

Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).

Згідно із статтею 2 Дисциплінарного статуту, за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських.

Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту визначено, що керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний:

1) створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського;

2) поважати честь і гідність підлеглих, не допускати порушень їхніх прав та соціальних гарантій;

3) розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського;

4) сприяти підвищенню підлеглими рівня кваліфікації, достатнього для виконання службових повноважень;

5) вивчати індивідуальні та професійні якості підлеглих, забезпечуючи прозорість і об`єктивність в оцінюванні їхньої службової діяльності;

6) забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними;

7) контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень;

8) у разі виявлення порушення підлеглим службової дисципліни вжити заходів для припинення такого порушення та застосувати дисциплінарне стягнення до порушника або порушити клопотання про застосування стягнення уповноваженим керівником.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (частина перша та друга статті 16 Дисциплінарного статуту).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.

Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або нетривалого перебування на посаді (до трьох місяців) керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року №893.

Згідно з розділом VI Порядку №893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).

У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.

У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку; відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Відповідно до пункту 4 Розділу 1 Порядку №893 зазначено, що в наказі про призначенні - службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії - визначаються голова та члени дисциплінарної комісії, зазначається підстава проведення службового розслідування, а також прізвище, ім`я, по батькові, посада поліцейського, стосовно якого воно і проводитиметься (у разі якщо на час призначення службового розслідування не відомо). Проект наказу про призначення службового розслідування та пропозиції щодо складу дисциплінарної комісії готує структурний підрозділ, яким установлено наявність підстав для проведення службового розслідування.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Вирішуючи спір, суд враховує, що обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Стосовно правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому: - чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; - чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; - чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; - чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Аналогічні висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом у своїх рішеннях та, зокрема, у постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 826/1916/17.

З огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог пункту 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пункту 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, статті 2, частини 3 статті 39 КПК України, пунктів 4, 9 розділу І, пункту 4 розділу ІІ Інструкції № 575, що виразилося у неналежній організації проведення слідства та відсутності контролю за діяльністю підлеглих при розслідуванні кримінальних проваджень, розпочатих по тяжким та особливо тяжким злочинам протягом першого кварталу 2021 р. та у неналежній організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами поліції в запобіганні, виявленні й розслідуванні кримінальних правопорушень, що негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на підрозділи Національної поліції завдань з боротьби зі злочинністю.

Зокрема, за пунктом 4 розділу ІІ Інструкції № 575 після надходження до органу, підрозділу поліції інформації про вчинення кримінального правопорушення та внесення інформації до ЄРДР під керівництвом начальника органу, підрозділу поліції здійснюється комплекс першочергових заходів та невідкладних слідчих (розшукових) дій, у тому числі за дорученням слідчого (дізнавача), спрямованих на встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та з`ясування всіх обставин події.

Першочергові заходи та невідкладні слідчі (розшукові) дії можуть передбачати: проведення огляду місця події; переслідування і затримання правопорушників за слідами або указаними потерпілими і очевидцями напрямками переміщення правопорушника або за результатами роботи службового собаки, організація загороджувальних заходів, у тому числі в місцях можливого перебування або появи правопорушників; проведення розшукових заходів у місцях перебування осіб, схильних до вчинення правопорушень (у тому числі збуту викраденого майна); виявлення свідків та очевидців події, опитування (у разі внесення відомостей в ЄРДР - допит) з цією метою осіб, які проживають або працюють поблизу місця вчиненого діяння, а також осіб, які могли перебувати на можливих шляхах руху правопорушника до та від місця події; установлення базових станцій операторів мобільного (рухомого) зв`язку, що обслуговують територію, на якій знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, та можливих напрямків руху особи, яка його вчинила, а також інших місць з урахуванням обставин кримінального правопорушення; проведення поквартирного чи подвірного обходу для збирання відомостей про подію, обстеження місцевості в районі вчинення кримінального правопорушення, виявлення загублених, викинутих правопорушником знарядь учиненого діяння, інших предметів, отримання додаткової інформації про подію та осіб, які вчинили кримінальне правопорушення; орієнтування особового складу органів та підрозділів поліції на території обслуговування, на якій учинено кримінальне правопорушення, та суміжних територіях, а також (за необхідності) представників громадськості про характер, час, місце і спосіб учинення кримінального правопорушення, кількість осіб, які його вчинили, їх зовнішність, прикмети викраденого та про інші відомості, що мають значення для встановлення правопорушників та їх розшуку; використання можливостей баз (банків) даних єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України та інших інформаційних ресурсів, а також засобів масової інформації; перевірку осіб за базами (банками) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, та іншими інформаційними ресурсами, передбаченими статтями 26, 27 Закону України «Про Національну поліцію»; інші передбачені законодавством заходи та дії, необхідні для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

У разі якщо в результаті проведених першочергових заходів і невідкладних слідчих (розшукових) дій не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, керівник органу, підрозділу поліції організовує і забезпечує подальшу роботу з розкриття цього кримінального правопорушення.

Згідно з п. 6 Інструкції № 575 комплексне використання сил і засобів усіх органів та підрозділів поліції під час розслідування та розкриття кримінальних правопорушень організовують Голова Національної поліції України, керівники відповідних структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліцією, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві (далі - ГУНП) та підпорядкованих їм органів та підрозділів поліції на засадах централізації управління ними, координації вжитих заходів і забезпечення належної взаємодії.

Відповідно до п. 9 Інструкції № 575 керівники органу досудового розслідування та кримінальної поліції забезпечують збір, накопичення, систематизацію отриманої інформації та здійснюють її перевірку з метою встановлення осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, а також подій і фактів, які можуть сприяти їх розкриттю та досудовому розслідуванню.

Інкриміновані позивачу порушення зводяться до неналежної організації проведення слідства та відсутності контролю за діяльністю підлеглих при розслідуванні кримінальних проваджень, розпочатих по тяжким та особливо тяжким злочинам протягом першого кварталу 2021 р. та у неналежній організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами поліції в запобіганні, виявленні й розслідуванні кримінальних правопорушень, що негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на підрозділи Національної поліції завдань з боротьби зі злочинністю.

В основу адміністративного позову покладена незгода позивача із висновками службового розслідування, зокрема позивач наголошує, що висновок службового розслідування від 10.06.21 в цілому ґрунтується на доповідних записках старшого слідчого в ОВС ОМВ СУ ГУНП в Одеській області Ірини Браїловської та начальника Управління карного розшуку Артура Гаспарова.

В доповідній записці ОСОБА_3 йдеться про відсоток розкритих тяжких та особливо тяжких злочинів оперативними підрозділами територіальних підрозділів ГУНП в Одеській області, яка позивача не стосується. В доповідній записці ОСОБА_2 йдеться про загальні показники розкриття тяжких та особливо тяжких злочинів працівниками територіальних підрозділів ГУНП в Одеській області, а також організацію та контроль за проведення досудового розслідування по кримінальним провадженням. Зазначені конкретні кримінальні провадженні, які вивчалися в ході проведення службового розслідування.

У вказаному висновку службового розслідування зазначено, що найбільша кількість нерозкритих пограбувань із загального залишку залишилась в ОРУП № 1 (Київський), відділ поліції № 2 ОРУП № 1 (Приморський), відділ поліції № 4 ОРУП № 1 (Таїровське), що становить більше половини нерозкритих злочинів вказаної категорії. Як свідчить аналіз ефективності розкриття пограбувань у відділ поліції № 4 ОРУП № 1 (Таїровське), відділ поліції № 1 ОРУП № 1 (Малиновський), стан цієї роботи не відповідає криміногенній ситуації.

Відсутність будь-якої уваги до стану організації протидії шахрайствам призвела до відсутності позитивних зрушень ситуації з їх розкриття у відділі поліції № 1 ОРУП № 1 (Малиновський) та відділі поліції № 4 ОРУП № 1 (Таїровське).

Відсутні позитивні зрушення по розкриттю незаконних заволодінь транспортними засобами у відділах поліції №№ 5, 4, 1, де фіксуються найбільші залишки нерозкритих злочинів вказаної категорії. Також знижено участь негласного апарату у розкритті вчених злочинів у відділі поліції № 4 ОРУП № 1 38,5%.

Таким чином, встановлені порушення вимог Інструкції № 575 з боку керівників відділів поліції. Також заступниками начальників начальниками СВ відділів поліції не організовувалось проведення оперативних нарад за участю слідчих та працівників інших органів та підрозділів поліції з питань виявлення та розслідування кримінальних правопорушень, у т.ч. вивчення стану виконання доручень слідчих та взаємодії служб.

Вибірковим вивченням матеріалів кримінальних проваджень встановлено, що стан досудового розслідування в них не повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, непоодинокими є випадки, коли у кримінальних провадження, після внесення слідчими даних до ЄРДР та добового відпрацювання, досудове розслідування проводиться неефективно, заходи щодо розкриття кримінальних правопорушень не вживаються. Загалом, у кримінальних провадження слідчими чи оперативними працівниками за дорученнями слідчого допитуються лише потерпілі, а начальнику територіального підрозділу поліції направляються однотипні та формальні доручення.

У більшості кримінальних проваджень, розпочатих за фактами розбоїв, пограбувань, крадіжок та незаконних заволодінь транспортними засобами громадян, розслідування зводилося лише до збору матеріалів членами слідчо-оперативних груп на місці події та не завжди наданню слідчими доручень працівникам оперативного підрозділу, які виконувалися в одиничних випадках та наслідком їх виконання було написання однотипних рапортів про неможливість установити злочинців.

Матеріали кримінальних проваджень складаються лише з пояснень або допиту потерпілого та декількох сторонніх осіб. Роль керівництва слідчого відділу територіального підрозділу поліції обмежувалася лише наданням доручення про проведення досудового розслідування. Будь-яких вказівок керівництвом слідчих підрозділів у кримінальних провадженнях зазначеної категорії не надається.

Оперативне супроводження під час досудового розслідування відсутнє, зазвичай в кримінальних провадженнях ініціативні матеріали оперативного підрозділу відсутні.

Незадовільна організація роботи по розкриттю злочинів виразилася у відсутності взаємодії між слідчим та оперативним підрозділом в розкриття злочинів вказаної категорії, послаблений контроль за діяльністю СОГ.

Також відзначено неякісне проведення огляду місць події, не вилучення або непрофесійне вилучення слідів, які в подальшому непридатні для експертного дослідження.

Крім того, не проводиться комплекс заходів із залученням УОС та УОТЗ ГУ НП в Одеській області по відпрацюванню фігурантів з метою отримання доказової бази щодо їх причетності до вчинення злочинів.

За вибірковими кримінальними провадженнями наведено, що родичі власників майна, які мали доступ до житла, іншого приміщення чи сховища, зокрема з метою підтвердження інформації потерпілих та перевірки їх можливої причетності до вчинення злочинів, взагалі не допитувалися.

У кримінальних провадженнях не допитано навіть осіб, що проживають чи працюють поруч з місцем вчинення злочинів.

Тимчасовий доступ до з`єднань споживачів телекомунікаційних послуг не проведено навіть після отримання відповідних ухвал судів.

За результатами вивчення кримінальних проваджень підсумовано, що з боку керівників слідчого та оперативного підрозділу роботу не організовано відомчий контроль за вказаною лінією роботи з боку керівництва ВП ГУНП відсутній, відповідні заходи щодо поліпшення результатів роботи по організації належного розслідування кримінальних проваджень, встановлення серійності злочинів, належної взаємодії між галузевими службами ГУ НП в Одеській області тощо, не вживаються.

В ході службового розслідування ОСОБА_1 зазначила, що з наказом ГУНП від 15.05.231 № 1005 ознайомлена та з цього приводу пояснила, що з 15.03.21 обіймала посаду т.в.о. заступника начальника відділу поліції № 4 ОРУП № 1 ГУ НП в Одеській області та в її обов`язки входив контроль та організація роботи підпорядкованого підрозділу. Надала показники роботи підпорядкованого підрозділу та інформацію про прийняті заходи щодо активізації слідства у провадженнях і проведення низки слідчих (розшукових) дій, направлених на повне, швидке та неупереджене досудове розслідування.

Водночас, аналізом пояснень встановлено, що жодний керівник про проблемні питання взаємодії між слідчими та працівниками оперативних та інших підрозділів не зазначив, тобто керівники не бажають нести відповідальність за належну організацію взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами поліції в запобіганні, виявленні й розслідуванні кримінальних правопорушень.

Внаслідок неналежної організації роботи керівників слідчих та оперативних підрозділів територіальних відділів і відділень поліції ГУНП в Одеській області відбулося зниження кількості кримінальних проваджень, розпочатих за тяжкими та особливо тяжкими злочинами, спрямованих до суду з обвинувальними актами.

Вказані факти стали можливими внаслідок самоусунення від здійснення покладених функцій контролю за діями підлеглих та низьку службову дисципліну керівників слідчих та оперативних підрозділів територіальних відділів і відділень поліції ГУ НП в Одеській області.

Органи Національної поліції України є елементами механізму, спрямованого на забезпечення і захист прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства й держави від протиправних посягань, охорону публічного порядку. Водночас, гарантування виконання покладених на органи Національної поліції України завдань можливе тільки за умови ефективного управління самою системою. Особливої уваги в такому управлінні заслуговує контроль, спрямований на забезпечення законності й дисципліни в діяльності об`єкта управління.

Суд зазначає, що незадовільна організація роботи по розкриттю злочинів обов`язково має знаходити свої наслідки у вигляді відповідальності конкретних посадових осіб та зокрема відповідних керівників відділів поліції. Позивач протягом першого кварталу 2021 р. обіймала посаду начальника слідчого відділення Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області та як керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни.

Так, відповідно до п. 7 ч. ст. 3 Дисциплінарного статуту керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни та з метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень.

Службова діяльність ґрунтується на принципах верховенства права, дотримання прав і свобод людини, законності, гуманізму, поваги до особи, відкритості і прозорості, конспірації, поєднання гласних і негласних засад в оперативно - розшукової діяльності, політичної нейтральності, взаємодії з населенням на засадах партнерства, а також безперервності.

Позивач, як начальник слідчого відділення, зобов`язана вживати активні дії щодо здійснення контролю за підпорядкованим особовим складом, сприяти підвищенню ефективності в ході розкриття та розслідування кримінальних правопорушень підлеглими, проте не забезпечила належної організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами поліції в запобіганні, виявленні та розслідуванню кримінальних правопорушень.

Позивач, заперечуючи проти притягнення до дисциплінарної відповідальності, жодним чином не спростовує покладені в основу такої відповідальності обставини. Натомість, виявлені в ході службового розслідування низькі показники розкриття кримінальних правопорушень, вражаючий низький рівень організації роботи слідства безумовно характеризує вкрай низьку якість роботи керівників, зокрема й ОСОБА_4 .

За обставин розглядуваного спору, відповідальність для позивача настала внаслідок дослідження дисциплінарною комісією діяльності відділу та виконання посадових обов`язків конкретних посадовців по конкретних кримінальних справах, з врахуванням конкретних негативних наслідків та їх причинно-наслідкового зв`язку з допущеними бездіяльностями, що детально відображено у висновку службового розслідування. Зокрема, з боку позивача, як керівника слідчого відділу, таку роботу не організовано, відомчий контроль був відсутній, заходи щодо поліпшення результатів роботи по організації належного розслідування кримінальних проваджень, належної взаємодії між галузевими службами ГУ НП в Одеській області не вживалися.

Зазначений вище стан слідства та відомчого контролю, вражаючи низький рівень організації роботи безумовно потребують реагування з боку керівництва та обов`язкову неминучу відповідальність для винних осіб, що повністю відповідає меті Дисциплінарного статут Національної поліції України та завданням і обов`язкам, які ставляться перед керівниками поліції.

Відповідно до Модельного кодексу поведінки державних службовців (Рекомендація № R(2000) 10 Комітету Міністрів державам-членам Ради Європи щодо кодексів поведінки державних службовців, прийнята Комітетом міністрів на 106 сесії 11 травня 2000 року) державний службовець повинен здійснювати свої повноваження відповідно до закону і тих законних вимог і етичних стандартів, що стосуються його чи її функцій, завжди поводитись таким чином, щоб була забезпечена віра громадськості у чесність, безсторонність і ефективність публічної влади.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивачем в ході судового розгляду справи не доведено неправомірність спірного дозволу.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

В даному судовому провадженні відповідач обґрунтував правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства. Наведені ж позивачем доводи судом визнані неспроможними та необґрунтованими.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 12; ) про визнання протиправним та скасування наказу в частині накладення дисциплінарного стягнення на позивача відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.