Справа № 160/16876/21
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.07.2021 р. №Ф-5651-50/65 на загальну суму 37 788,74 грн., -
20.09.2021 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування від 06.07.2021 р. №Ф-5651-50/65 на загальну суму 37 788,74 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
07.09.2021 р. ОСОБА_1 отримав податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5651-50/65 від 06.07.2021 року у сумі 37 788,74 грн.
Позивач - ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем протиправно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки позивач ніколи ніяких підприємств не створював, не є самозайнятою особою, ЄСВ ані обчислювати ані сплачувати не повинен. Позивач посилається на преюдиційність рішення Дніпроптеровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року у справі №160/4407/19 до данної справи.
Позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом №2464, є недоїмкою, за який сплачується єдиний внесок. Позивачем протягом 2017-2020 років сплата єдиного соціального внеску самостійно не здійснювалась, що підтверджується ІКП платника податків.
На підставі зазначеного вище, та з урахуванням відповідних норм чинного податкового законодавства, представник відповідача вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягаютьзадоволенню.
Відповідно до ст.263 КАС України, суд розглядає справу в порядкуспрощеногопозовногопровадження без повідомленнясторін за наявними у справіматеріалами
Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка від 23.10.2021 р. №206 складена начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, в тексті якої зазначено, що суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна в період з 25.10.2021 р. по 29.10.2021 р. та з 01.11.2021 р. по 05.11.2021 р. перебуватиме у щорічній відпустці.
Враховуючи викладене, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., дана справа вирішується 09.11.2021 р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
Позивач - ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , копія якого міститься в матеріалах справи.
Не погодившись з вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5651-50/65 від 06.07.2021 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.
В обгрунтування протиправності податкової вимоги, позивач зазначає, що він не здійснював реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності та не підписував жодних реєстраційних документів з метою реєстрації як ФОП.
Суд зазначає, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 р. у справі №160/4407/19 встановлено, що з метою перевірки наведених позивачем тверджень, судом було призначено почеркознавчу експертизу у справі.
Висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.12.2019 року №3/1.1/946 встановлено наступне:
- підпис від імені ОСОБА_1 в графі "Картку заповнив" в реєстраційній картці на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця від 13.03.2013 реєстраційної справи №2_224_087261_05 (дата початку: 13.03.2013) - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;
- рукописний запис " ОСОБА_1 13.03.13" в графі "Картку заповнив" у реєстраційній картці на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця від 13.03.2013 реєстраційної справи №2_224_087261_05 (дата початку: 13.03.2013) - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;
- підпис від імені ОСОБА_1 у графі "Заявник" в Описі документів, що надаються фізичної особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії "Державна реєстрація фізичної особи-підприємця" від 13.03.2013 реєстраційної справи №2_224_087261_05 (дата початку: 13.03.2013) - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;
- рукописний текст " ОСОБА_1 13.03.13" у графі "Заявник" в Описі документів, що надаються фізичної особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії "Державна реєстрація фізичної особи-підприємця" від 13.03.2013 реєстраційної справи №2_224_087261_05 (дата початку: 13.03.2013) - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відтак, висновок експерта є належним та достовірним доказом у вказаній справі на встановлення або спростовування викладених позивачем у позовній заяві доводів, та розглядається судом на рівні з іншими засобами доказування у справі.
Отже, судом під час розгляду справи підтверджені доводи позивача, заявлені в позовній заяві щодо відсутні вчинення дій та/або волевиявлення на реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем, оскільки заява про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підписана не позивачем, а іншою особою.
Рішенням Третього апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2021 року у справі №160/4407/19 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 р. у справі № 160/4407/19 - залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 р. у справі № 160/4407/19 - залишено без змін.

На підставі викладеного вище, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 р. у справі № 160/4407/19, на підставі ч.2 ст.255 КАС України, якою визначено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набрало законної сили - 08.07.2021 р.

Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тощо.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п.п.14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються. (п.55.2 ст.55 ПК України).

Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п. 56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п.56.2 ст.56 ПК України).

Згідно з п. 56.18. ст.56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу 7 пункту 1 часини 1 статті 4 платниками єдиного внеску є підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини;

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до абзацу третього пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI, нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного податкового законодавства, суд зазначає наступне.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 р. у справі №160/4407/19, яким позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) про визнання протиправною та скасування вимоги - задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДФС у Дніпропетровській області про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування від 08.02.2019 року №Ф-5651-50/65. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 772 грн. 00 коп. (сімсот сімдесят дві гривні 00 копійок), та яке набрало законної сили 08.07.2021 р. має преюдиційне значення для вирішення даної справи по суті. Оскільки обставини, а саме: встановлення висновком експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 28.12.2019 року №3/1.1/946 наступного: підпис від імені ОСОБА_1 в графі "Картку заповнив" в реєстраційній картці на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця від 13.03.2013 реєстраційної справи №2_224_087261_05 (дата початку: 13.03.2013) - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; рукописний запис " ОСОБА_1 13.03.13" в графі "Картку заповнив" у реєстраційній картці на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця від 13.03.2013 реєстраційної справи №2_224_087261_05 (дата початку: 13.03.2013) - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_1 у графі "Заявник" в Описі документів, що надаються фізичної особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії "Державна реєстрація фізичної особи-підприємця" від 13.03.2013 реєстраційної справи №2_224_087261_05 (дата початку: 13.03.2013) - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою; рукописний текст " ОСОБА_1 13.03.13" у графі "Заявник" в Описі документів, що надаються фізичної особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії "Державна реєстрація фізичної особи-підприємця" від 13.03.2013 реєстраційної справи №2_224_087261_05 (дата початку: 13.03.2013) - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, встановленні в рішенні суду від 18.11.2020 р. у справі №160/4407/19.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, суд зазначає, що контролюючим органом до суду не доведено отримання позивачем - ОСОБА_1 доходів від провадження підприємницької діяльності. З огляду на викладене, спірна вимога від 06.07.2021р. №Ф-5651-50/65 підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного податкового законодавства, так і доводів як позивача, викладених в позовній заяві, так і відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Встановивши та підтвердивши доказами, наявними в матеріалах справи, факт прийняття оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-5651-50/65 від 06.07.2021 року у сумі 37 788,74 грн. необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття зазначених рішень; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, що мають наслідком порушення прав та законних інтересів позивача в публічно-правових відносинах з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, суд вважає, що належним засобом щодо поновлення такого порушеного права буде саме визнання протиправним та скасування вимоги від 06.07.2021 р. №Ф-5651-50/65 на загальну суму 37 788,74 грн.

На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.07.2021 р. №Ф-5651-50/65 на загальну суму 37 788,74 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 04.10.2021 р. за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.), який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.

Враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.07.2021 р. №Ф-5651-50/65 на загальну суму 37 788,74 грн. суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , а саме, судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.).

Керуючись ст. ст.242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги від 06.07.2021 р. №Ф-5651-50/65 на загальну суму 37 788,74 грн., - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування від 06.07.2021 р. №Ф-5651-50/65 на загальну суму 37 788,74 грн.

Стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 з оплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн., 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова