Справа № 300/4121/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. справа № 300/4121/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Главача І.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2021 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Тисменицького об?єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.07.2021 щодо виключення зі стажу роботи позивача на посаді судді період проходження ним строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982 та зобов`язання відповідача провести перерахунок з 19.02.2020 загального відсотка для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982 (1 рік 11 місяців 15 днів) без обмеження граничного розміру з виплатою різниці фактично виплачених сум.

12.08.2021 ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Позивач заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач, при виконанні рішення суду від 16.11.2020 про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 на підставі оновленої довідки про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, протиправно виключив зі стажу роботи позивача на посаді судді період проходження ним строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982 та, у зв?язку з цим, зменшив розмір процентної складової щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до 58% відповідних сум суддівської винагороди.

Відповідач 01.09.2021 подав суду відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

Згідно записів наявної у матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , з 26 грудня 1992 року по 03 січня 1994 року працював на посаді судді Калуського міського суду Івано-Франківської області, а з 04 січня 1994 року по 09 серпня 2017 року - суддею апеляційного суду Івано-Франківської області, заступником голови.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 27 липня 2017 року № 2256/0/15-17 ОСОБА_1 звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку та наказом в.о. голови апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.08.2017 № 163-ос його відраховано з 09 серпня 2017 року зі складу апеляційного суду Івано-Франківської області (а.с.12-14).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 у справі №352/2033/17 позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов?язано Тисменицьке об`єднане управління пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби у Збройних Силах Союзу РСР з 10.11.1980 року по 25.10.1982 року, тобто 1 рік 11 місяців 15 днів.

Зобов?язано Тисменицьке об`єднане управління пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок починаючи з 10 серпня 2017 року, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання, з подальшим перерахуванням, у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді у відставці та фактично виплаченою (а.с.20).

На виконання постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 ОСОБА_1 у березні 2018 року проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди і зараховано в стаж судді період строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №300/2549/20, яке набрало законної сили 08.02.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/106-20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 (а.с.21-22).

17.02.2021 відповідач, на виконання рішення суду від 16.11.2020, провів ОСОБА_1 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/106-20, починаючи з 19.02.2020. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проведено в розмірі 62 % суддівської винагороди, виходячи із 26 років (з врахуванням періоду військової служби) згідно пункту 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яким передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується суддям у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

07.07.2021 рішенням Тисменицького об?єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №37 проведено ОСОБА_1 перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 58 % суддівської винагороди від стажу на посаді судді (24 роки 7 місяців 15 днів) без врахування стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, періоду проходження ним строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982.

10.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок з 19.02.2020 та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням до стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді періоду проходження строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982, без обмеження граничного розміру.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 27.07.2021 за №5744-5934/Д-02/8-0900/21 відмовило позивачу у перерахунку з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням до стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді періоду проходження строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982 з тих підстав, що Рішенням Конституційного суду України від 18.02.2020 внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням яких перерахунок щомісячного довічного грошового утримання обчислюється відповідно статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів (а.с.15-17).

Позивач, вважаючи протиправним рішення Тисменицького об?єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.07.2021 та відмовою відповідача у проведенні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із його заявою, звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний Суд України також висловлював аналогічні позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях від 24.06.1999 № 6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій та гарантій), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії та щомісячного довічного грошового утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів).

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справах №713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, №686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17, від 22.10.2020 у справі №420/1234/19.

На момент звільнення позивача у відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402).

Відповідно до пункту 25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402, чинного в момент виходу позивача у відставку, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за № 1402-VІІ від 02.06.2016 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, правовідносини щодо зарахування суддівського стажу врегульовані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (далі - Закон №2453).

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції, чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (далі - Указ N 584/95), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зараховується, крім суддівського стажу, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 працював на посаді судді з 26 грудня 1992 року, на час набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI його стаж роботи на посаді судді становив більше 10 років, позивач зберіг право на визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення суддею.

Відтак, до стажу роботи позивача, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, календарний період проходження строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982 (1 рік 11 місяців 15 днів).

Аналогічні висновки викладені у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.04.2021 в справі № 344/5707/19, від 28.11.2019 у справі №589/4735/16-а, від 28.11.2019 у справі №607/5454/17, від 13.05.2020 у справі № 242/1890/17, які в силу частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України повинні враховуватися судом при ухваленні рішення.

Необхідно вказати, що строкова військова служба з 10.11.1980 до 25.10.1982 відповідачем не заперечується та зарахована до загального трудового стажу, що підтверджується розрахунком, який міститься в матеріалах справи.

Таким чином, рішення Тисменицького об?єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.07.2021 про виключення із відповідного стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби і врахування для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періодів роботи на посаді судді є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд звертає увагу на те, що з врахуванням приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції за прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

За таких обставин, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача заявлені ним вимоги підлягають задоволенню, шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982 (1 рік 11 місяців 15 днів).

При цьому, суд зазначає, оскільки згідно з оскаржуваним рішенням органу пенсійного фонду від 07.07.2021 ОСОБА_1 проведено з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування до стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді періоду проходження строкової військової служби, то саме з цієї дати (19.02.2020) у відповідача виник обов`язок провести перерахунок загального відсотка для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Враховуючи викладене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими, тому адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, позивач, квитанцією за № 1ВНМ4552М від 10.08.2021 підтвердив сплату судового збору в розмірі 908,00 гривень, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тисменицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.07.2021 про виключення із стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982 (1 рік 11 місяців 15 днів).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, ) зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 10.11.1980 по 25.10.1982 (1 рік 11 місяців 15 днів) та провести з 19.02.2020 перерахунок загального відсотка для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру та виплатити різницю з врахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, індекс 76018).

Суддя Главач І.А.