Справа № 380/16953/21
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області, у якій просить суд:

- зобов`язати ГУ ДМС України у Львівській області негайно розглянути заяву позивача ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та наказу МВС № 649 від 07.09.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він, перебуваючи під вартою в УВП №19 через адміністрацію СІЗО, 15.06.2021 року звернувся до ГУ ДМСУ у Львівській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У цій заяві позивач просив визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки на батьківщині в Російській Федерації, він зазнавав переслідування зі сторони влади, тому і в подальшому обґрунтовано побоюється стати жертвою переслідувань за ознаками віросповідання та політичних переконань. Позивач зазначає, що не може користуватися захистом РФ, оскільки влада цієї країни переслідує його за участь в мирних зібраннях, та не дозволяє здійснювати обряди віросповідання у визначених духовником способах та місцях. Також позивач зазначив, що перебуваючи в Україні, ОСОБА_1 з 18.07.2009р. є одруженим з громадянкою України ОСОБА_2 , з якою має двох малолітніх дітей, доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з ним в АДРЕСА_1 . 24.09.2004 року він отримав посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_1 . Звернення позивача від 15.06.2021 до ГУ ДМСУ у Львівській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 21.07.2021 розглянуто Головним управлінням ДМС у Львівській області. У відповіді зазначено, що відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, також відповідно до п. 2.1. Правил, особа, яка має намір отримати захист в Україні, повинна особисто звернутись із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до відповідного територіального органу ДМС. Позивач не погоджується з вказаним рішенням ДМС, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з того, що воно прийнято ДМСУ без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку з чим, він вимушений звернутись до суду із позовом. Позивач вважає, що у нього є об`єктивні підстави побоювань за своє життя та здоров`я з політичних мотивів та просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 06.10.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувані докази по справі.

Відповідач до суду подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що рішення оформлене листом прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, є правомірним та обґрунтованим. У відзиві відповідач також посилається на те, що відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, також відповідно до п. 2.1. Правил, особа, яка має намір отримати захист в Україні, повинна особисто звернутись із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до відповідного територіального органу ДМС. Оскільки позивачем порушено процедуру звернення із відповідною заявою - анкетою, правових підстав для задоволення даного позову немає.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів адміністративної справи позивач, перебуваючи під вартою в УВП №19 через адміністрацію СІЗО, звернувся до ГУ ДМС у Львівській області з заявою - анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 15.06.2021 року, в якій зазначив, що на батьківщині в Російській Федерації, він зазнавав переслідування зі сторони влади, тому і в подальшому обґрунтовано побоюється стати жертвою переслідувань за ознаками віросповідання та політичних переконань.

21.07.2021 Головним управлінням ДМС у Львівській області розглянуто звернення щодо визнання громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У відповіді зазначено, що відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, також відповідно до п. 2.1. Правил, особа, яка має намір отримати захист в Україні, повинна особисто звернутись із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до відповідного територіального органу ДМС.

27.09.2021 до ГУ ДМС у Львівській області через Державну установу «Львівська установа виконання покарань (№19)» вдруге надійшла заява ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

06.10.2021 на адресу Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» надіслано відповідь на листа, в якому зазначено, прийом заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється в онлайн-режимі Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами за допомогою автоматизованих робочих місць із захищеними каналами зв`язку. У разі виявлення наміру бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до відділу з питань шукачів захисту територіального органу ДМС із вищезазначеними документами.

Відповідач вважає, що в даному випадку позивачем не дотримано встановленого законодавством процедури звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням позивач звернувся до суду за захистом свого, як він вважає порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", біженцем є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

При цьому, особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (пункт 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Згідно з частинами першою та другою статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини 12 статті 7 вказаного Закону передбачено в день подачі заяви проведення наступних процедурних дій, зокрема внесення біометричних даних заявника (відцифрування фото, відбитків пальців рук та підпису заявника) до централізованої інформаційної системи (онлайнрежим Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами за допомогою автоматизованих робочих місць із захищеними каналами зв`язку).

Окрім цього, під час подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, посадова особа органів ДМС відповідно до Інструкції МВС України від 23.11.2018 №944, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2018 № 1428/32880, проводить фіксацію біометричних даних (параметрів), та вносить їх до відомчої інформаційної системи ДМС після відповідної авторизації з використанням засобів кваліфікованого електронного підпису та робочих станцій з дотриманням вимог Положення про національну систему біометричної верифікації та ідентифікації громадян України, іноземців та осіб без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року №1073.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання. У разі подання законним представником дитини, розлученої із сім`єю, заяви про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, без попереднього розгляду заяви. За бажанням заявника участь у попередньому розгляді заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, бере адвокат. Призначення адвоката для надання правової допомоги заявникові здійснюється в установленому порядку. Під час співбесіди заявнику, який не володіє українською або російською мовами, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, забезпечує перекладача з мови, якою заявник може спілкуватися. Заявник має право залучити перекладача за свій рахунок або за рахунок інших юридичних чи фізичних осіб. Перекладач повинен дотримуватися конфіденційності з обов`язковим оформленням центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, розписки про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника.(частини перша-третя статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затверджені наказом Міністерством внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 за № 1146/19884 (надалі - Правила №649).

Відповідно до пункту 1.4. Правил №649 діяльність територіальних органів ДМС в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з оформлення документів, необхідних для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрати, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на території України, здійснюється відповідно до Конституції України, Закону, інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цих Правил.

Згідно з пунктом 2.1. Правил №649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту (частина четверта статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

У силу частини шостої статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи (частина восьма статті 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду (частина друга статті 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту").

Суд встановив, що ОСОБА_1 , перебуваючи під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№19)» через адміністрацію цієї установи, двічі звертався до ГУ ДМС у Львівській області з заявою - анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту 15.06.2021 року та 27.09.2021 року.

ГУ ДМС у Львівській області від 21.07.2021 та 06.10.2021, володіючи інформацією про те, що ОСОБА_1 перебуває під вартою в УВП №19, неодноразово вказує про те, що позивачу необхідно особисто звернутися до відділу з питань шукачів захисту територіального органу ДМС із вищезазначеними документами.

В той же час, 27.08.2021 ГУ ДМС у Львівській області поштовим відправленням скеровує листа до Львівської обласної прокуратури з проханням забезпечити присутність громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 для проведення процедурних дій щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції.

18.10.2021 Львівською обласною прокуратурою повідомлено ГУ ДМС у Львівській області, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.09.2021 продовжено ОСОБА_1 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) строком на 2 місяці. Прокуратурою роз`яснено відповідачу вимоги частини 3 статті 12 Закону України "Про попереднє ув`язнення" щодо побачення з позивачем та чітко зазначено, що з метою проведення процедурних заходів щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, представникам ГУ ДМС у Львівській області може бути надано дозвіл на побачення з ОСОБА_1 в умовах Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» у суровій відповідності до вимог кримінально-виконавчого законодавства України.

Однак, відповідач до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» для проведення процедурних дій щодо прийняття заяви ОСОБА_1 не звернувся, доказів такого звернення суду не надав.

Суд зазначає, що Головним управлінням Державної міграційної служби у Львівській області не проводилась співбесіда, не досліджувались інші письмові документи надані позивачем до заяви - анкети.

Не наводить причини непроведення процедурних дій щодо прийняття заяви ОСОБА_1 відповідач і у відзиві не позов.

Натомість, відповідач у відзиві зазначає, що позивачем не дотримано встановленої законодавством процедури звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Суд дослідив всі відповіді ГУ ДМС у Львівській області, які були адресовані ОСОБА_1 , і в жодній з них не було зазначено про те, що позивачем не було дотримано встановленої законодавством процедури звернення із заявою.

Суд зазначає, що всю відповідальність за недотримання законодавства про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту відповідач намагається перекласти на ОСОБА_1 .

Відповідачем також порушено ч.4 ст. 8 ЗУ "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", оскільки не прийнято жодного із передбачених вищезазначеною статтею рішення, як то рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,5,6,7,9,139,242-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце тимчасового утримання під вартою Львівська Установа виконання покарань (№19), 79007, вул.Городоцька,20 м.Львів) до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області (, вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області (, вул. Січових Стрільців, 11, м. Львів, 79007) розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце тимчасового утримання під вартою Львівська Установа виконання покарань (№19), 79007, вул.Городоцька,20 м.Львів) від 15.06.2021 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", Закону України "Про попереднє ув`язнення" та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 за №1146/19884 з врахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.М. Брильовський