Справа № 640/22760/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції в особі головного державного виконавця Рекашової Алли Миколаївни відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо невиконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/15906/19 від 19.02.2020 в частині винесення постанови від 13.05.2021 «Про завершення виконавчого провадження» по ВП № 62562264;

- зобов`язати Міністерство юстиції в особі старшого державного виконавця Рекашової Алли Миколаївни відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити ВП № 62562264 від 13.05.2021.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 серпня 2021 року позовну заяву повернуто Позивачу.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Окружного адміністративний суд м. Києва від 31 серпня 2021 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі вказано про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як учасник бойових дій.

Щодо поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду Позивача вказав, що вперше із позовом він звернувся 14.06.2021, який йому повернули відповідно до ухвали про повернення позовної заяви від 10 серпня 2021 року. Повторно із вказаним адміністративним позовом Позивач звернувся до суду 13 серпня 2021 року, у зв`язку з чим ним надано суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Відзиву Відповідача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 312 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суддя суду першої інстанції, повертаючи позовну заяву виходив з того, що недоліки, визначені в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року Позивачем не усунуто.

Так, суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що оскарження Позивачем дій державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження не стосуються та не зачіпають порядку, обсягу їх соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту ветеранів війни - учасників бойових дій, не пов`язаний з реалізацією даного правового статусу. Отже, за звернення до суду з даним позовом Позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Проте, зважаючи на те, що Позивачем так і не було сплачено судовий збір у вказаному розмірі, ним не виконано вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині сплати судового збору.

Також, суддя суду першої інстанції визнаючи неповажними причини пропуску строку вказав, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Як зазначив Позивач у позовній заяві про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження він дізнався із автоматизованої системи виконавчих проваджень 09.06.2021.

Проте, до суду з даним позовом Позивач звернувся лише 13.08.2021, тобто із пропуском десятиденного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 287 КАС України.

При цьому, посилання Позивача на те, що із первинним позовом Позивач звернувся до суду 14.06.2021. який йому повернули відповідно до ухвали суду про повернення позовної заяви від 10.08.2021, то суддя суду першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що вказані обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду з даним позовом, оскільки невиконання процесуального закону та ухвали суду не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною другою статті 287 КАС України встановлено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Так, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху із встановленням Позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання до суду протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху:

- оригіналу документу про доплату судового збору за звернення до суду у розмірі 908,00 грн.;

- доказів, які підтверджують обставини, що Позивач здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідних документів, які Позивач просить суд витребувати у Відповідача;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

Позивач в адміністративному позові зазначив, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як учасник бойових дій.

Проте, враховуючи, що спір у даній адміністративній справі не зачіпає порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, то судовий збір за подання позовної заяви у цій справі підлягає сплаті.

Наведене також відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", викладеним, зокрема, у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та від 23 березня 2020 року у справі № 9901/70/20. Указану позицію підтримано й Верховним Судом, зокрема, у постанові від 02.02.2021 року у справі № 580/2846/20.

Отже суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки Позивачем так і не було сплачено судовий збір у вказаному розмірі, ним не виконано вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині сплати судового збору, з чим погоджується колегія суддів.

Позивач в адміністративному позові просив, зокрема витребувати у Відповідача матеріали виконавчого провадження № 62562264.

Проте, доказів, які підтверджують обставини, що Позивач здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідних документів, які Позивач просить суд витребувати у Відповідача, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надано не було.

Щодо строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, колегією суддів встановлено наступне.

Як зазначено Позивачем у позовній заяві про наявність постанови про закінчення виконавчого провадження він дізнався із автоматизованої системи виконавчих проваджень 09 червня 2021 року.

Проте, до суду з даним позовом Позивач звернувся лише 13 серпня 2021 року, тобто із пропуском десятиденного строку звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 287 КАС України.

Так, рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. У такому випадку суд у триваючих правовідносинах має вирішити питання захисту прав позивача у межах строку звернення до адміністративного суду.

Як зазначено Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав дійшла висновку про те, що отримання Позивачем листа Відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого Позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли Позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

За таких обставин Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, Верховний Суд зазначив, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Позивачем в клопотанні на усунення недоліків ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва про залишення позовної заяви без руху зазначено, що про наявність постанови «Про закінчення виконавчого провадження» від 13 травня 2021 року ВП № 62562264 він дізнався із автоматизованої системи виконавчих проваджень 09 червня 2021 року, що підтвердженою доданою до адміністративного позову електронною версією вказаної постанови. Вперше із позовом він звернувся 14.06.2021, який йому повернули відповідно до ухвали про повернення позовної заяви від 10 серпня 2021 року. Повторно із вказаним адміністративним позовом Позивач звернувся до суду 13 серпня 2021 року, у зв`язку з чим ним надано суду першої інстанції достатні підстави для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Проте, з доданої до адміністративного позову електронної версії постанови Відповідача «Про закінчення виконавчого провадження» від 13 травня 2021 року ВП № 62562264 не вбачається, що Позивач саме 09 червня 2021 року дізнався про її наявність.

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року у справі № 640/16605/21 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху із встановленням Позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання до суду протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху:

- оригіналу документу про сплату судового збору за звернення до суду у розмірі 908,00 грн.;

- доказів, що підтверджують обставини, на які Позивач посилається у позовній заяві щодо закінчення Відповідачем виконавчого провадження № 62562204;

- доказів, які підтверджують обставини, що Позивач здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідних документів, які Позивач просить суд витребувати у Відповідача;

- заяви про залучення Третіх осіб до участі у справі, а також на яких підставах Третіх осіб належить залучити до участі у справі та на які права, свободи, інтереси або обов`язки цих осіб може вплинути рішення у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року у справі № 640/16605/21, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва про залишення позовної заяви без руху, позовну заяву повернуто Позивачу.

За змістом частини восьмої статті 169 КАС України повернення апеляційної скарги не позбавляє права повторного звернення в порядку, встановленому законом.

Верховним Судом в постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 640/4757/20 зазначено, що скаржник має право на повторне звернення з апеляційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги і таке звернення відбувається без зволікання.

На думку колегії суддів, сам факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, однак, при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також характер процесуальної поведінки скаржника щодо виконання своїх обов`язків.

Так, підставою повернення позовної заяви ОСОБА_1 у справі № 640/16605/21 було невиконання вимог ухвали судді Окружного адміністративного суду міста Києва про залишення позовної заяви без руху - неподання до суду:

- оригіналу документу про сплату судового збору за звернення до суду у розмірі 908,00 грн.;

- доказів, що підтверджують обставини, на які Позивач посилається у позовній заяві щодо закінчення Відповідачем виконавчого провадження № 62562204;

- доказів, які підтверджують обставини, що Позивач здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідних документів, які Позивач просить суд витребувати у Відповідача;

- заяви про залучення Третіх осіб до участі у справі, а також на яких підставах Третіх осіб належить залучити до участі у справі та на які права, свободи, інтереси або обов`язки цих осіб може вплинути рішення у справі.

Як вже було зазначено, Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року у даній справі позовну заяву залишено без руху із встановленням Позивачу строку для усунення недоліків шляхом подання до суду протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху:

- оригіналу документу про доплату судового збору за звернення до суду у розмірі 908,00 грн.;

- доказів, які підтверджують обставини, що Позивач здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідних документів, які Позивач просить суд витребувати у Відповідача;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

Отже, Позивач не усунувши недоліки позовної заяви, які стали підставою для повернення вперше поданої позовної заяви, повторно звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком судді суду першої інстанції, що наведені Позивачем причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, тому підстави для поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом відсутні.

Крім того, Позивачем 07 жовтня 2021 року до суду апеляційної інстанції подано клопотання, в якому зазначено, що тільки 06 жовтня 2021 року вперше нарочно ним отримано копію постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 62562264 від 13 травня 2021 року.

До вказаного клопотання додано копію супровідного листа Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 13 травня 2021 року про направлення Позивачу постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 62562264 від 13 травня 2021 року, та копію оскаржуваної постанови.

Проте, Позивачем будь-яких доказів отримання ним саме 06 жовтня 2021 року нарочно копії оскаржуваної постанови (конверт, в якому надіслано постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 62562264 від 13 травня 2021 року) надано не було.

З огляду на викладене, суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, з чим погоджується колегія суддів.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала судді суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко