Справа № 440/8875/21
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/8875/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Оніщенко В.В.

представника позивача Чорнуха Ю.В.

представника відповідача Солоп І.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17" до Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування податкової консультації.

Позовні вимоги:

визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію від 10 червня 2021 року вих. № 2324/ІПК/99-00-04-01-03-06, надану Державною податковою службою України Приватному акціонерному товариству "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17".

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

05.08.2021 Приватне акціонерне товариство "Кременчуцьке спеціалізоване управління №17" (далі також ПрАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управління №17", позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України (далі також ДПС України, відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової консультації.

Ухвалою від 09.08.2021 року позову заяву було залишено без руху у зв"язку з допущеними при її поданні недоліками.

Ухвалою від 06.09.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 11.10.2021 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що отримана ним оскаржувана податкова консультація не відповідає вимогам, передбаченим нормами Податкового кодексу України, оскільки фактично не надає відповіді на питання, порушені позивачем у його зверненні. Вказував на те, що у податковій консультації відповідач обмежився лише цитуванням норм податкового законодавства, не надавши роз`яснення щодо практичного застосування норм податкового кодексу з урахуванням фактичних обставин та доданих платником документів. Позивач має у власності нерухоме майно - приміщення гуртожитку, яке, на його думку, обґрунтовану в тому числі й висновками спеціалістів, не є об"єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Відповідач не надав у оскаржуваній податковій консультації чіткої відповіді, що враховувала б саме особливості цього нерухомого майна.

Від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач з посиланням на Податковий кодекс України зазначав про правомірність індивідуальної податкової консультації, що визначена предметом оскарження даної справи. Вважав, що основною умовою для визнання об`єктом оподаткування податком об`єкта нерухомості (житлової та/або нежитлової) є внесення відомостей щодо права власності на нього в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Згідно з відомостями з Державного реєстру ПАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управління №17" має у власності об`єкт нерухомого майна "житловий будинок для малих сімей з вбудованими приміщеннями", загальною площею 3253,4 кв.м /а.с. 71/.

27.09.2021 позивачем надано відповідь на відзив, що містить доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

06.10.2021 до суду надійшли заперечення відповідача, які фактично зводяться до цитування постанови Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №821/788/18.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

18.05.2021 Приватне акціонерне товариство "Кременчуцьке спеціалізоване управління №17" звернулось до Державної податкової служби України зі зверненням про отримання індивідуальної податкової консультації (в порядку ст. 52 Податкового кодексу України) щодо практичного застосування пункту 266.7.1-1 ст. 266 Податкового кодексу України, а саме: чи є об`єктом оподаткування згідно пункту 266.7.1-1 ст. 266 Податкового кодексу України житловий будинок для малих сімей, розташований за адресою: вул. Небесної сотні (Пролетарська), б. 29/35, м. Кременчук, та належний на праві власності ПрАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управління №17" /а.с. 11-13/.

15.06.2021 ПрАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управління №17" отримало від Державної податкової служби України індивідуальну податкову консультацію вих. №2324/ІПК/99-00-04-01-03-06 від 10.06.2021, якою надано роз`яснення, що у товариства існують підстави для виникнення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за належний йому об`єкт нерухомості, поіменований як "житловий будинок для малих сімей з вбудованими приміщеннями" в значенні п.п. 266.7.1-1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України /а.с. 14/.

Позивач не погодився зі змістом податкової консультації, вважаючи її необґрунтованою і неповною, звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Надаючи оцінку обґрунтованості та правомірності оскаржуваної податкової консультації, суд зазначає, що відповідно до пп. 14.1.172-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України індивідуальна податкова консультація - роз`яснення контролюючого органу, надане платнику податків щодо практичного використання окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, та зареєстроване в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій.

Статтею 52 Податкового кодексу України передбачено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків індивідуальна податкова консультація надається в усній або письмовій формі. Індивідуальна податкова консультація, надана в письмовій формі, обов`язково повинна містити назву - податкова консультація, реєстраційний номер в єдиній базі індивідуальних податкових консультацій, опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, зазначених у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання таких норм законодавства.

За приписами статті 53 ПК України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Аналіз викладених норм права дає можливість дійти висновку, що індивідуальна податкова консультація надається платнику податків для правильності застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань адміністрування податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності, має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому така консультація надана. При цьому, надаючи податкову консультацію, контролюючий орган не встановлює (змінює чи припиняє) відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.

Метою податкової консультації є викладення (роз`яснення) платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування.

Податкова консультація обов`язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

При наданні неякісної та/або незаконної податкової консультації, контролюючий орган порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та позбавляє права у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності. Тобто, надана податкова консультація, яка містить цитати нормативно-правових актів, але не містить висновків або рекомендацій щодо їх застосування для конкретного платника, який звернувся за таким роз`ясненням, підлягає скасуванню.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року в адміністративній справі № 804/8131/16.

Норми права, щодо тлумачення яких шляхом надання податкової консультації, склався спір у цій справі, викладені у законі таким чином.

Відповідно до ст. 266.7.1-1 за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" підпункту 266.7.1 цього пункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

У відповідності до пп. 14.1.129 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Згідно підпункту 14.1.129.1-14.1.129.3 вищенаведеної статті Кодексу, будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи:

а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;

б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;

в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;

г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;

ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів;

садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, який в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків;

дачний будинок - житловий будинок для використання протягом року з метою позаміського відпочинку.

Об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду (п.п. 14.1.129-1 ст. 14 ПК України).

Таким чином, пункт 14.1.129.1 ПК України містить вичерпний перелік типів будівель, на які поділяються будівлі, віднесені до житлового фонду.

В свою чергу, ПК України не містить визначення поняття "житловий фонд".

Визначення вказаного поняття закріплено статтею 4 Житлового кодексу Української РСР (далі Житловий кодекс), згідно якої, жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає, серед іншого, жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Згідно статті 6 вказаного Кодексу, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Положенням статті 127 Житлового кодексу закріплено, що під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Об`єктом оподаткування, відповідно до положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, визначено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, будівель і споруд, які не є об`єктом оподаткування. Так, відповідно до підпункту "г" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування гуртожитки.

Висновки щодо правозастосування

Спірним у даній справі є питання розповсюдження на належний позивачу на праві власності об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 положень підпункту "г" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

З аналізу наведених вище законодавчих положень, зокрема підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, слідує, що невключення окремого виду нерухомості до об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пов`язане зі встановленням законодавцем прив`язки до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю, та/або виду цієї нерухомості, її стану, місця розташування, а також специфікою діяльності, в якій використовується такий об`єкт нерухомості.

Невключення гуртожитків до об`єктів оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки, зумовлене саме видом таких об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до пункту 3.15 ДБН В.2.2-15-2019 Житлові будинки. Основні положення квартира - це комплекс взаємопов`язаних приміщень, що використовуються для проживання однієї сім`ї різного чисельного складу, який включає: основні приміщення - житлову (житлові) кімнати та допоміжні приміщення - кухню, ванну кімнату (душову), туалет (або суміщений санвузол), а також передпокій, комору чи вбудовану шафу.

Отже, квартира - це ізольоване приміщення, у якому мають бути кухня, санвузол, внутрішньоквартирні коридори, передпокій тощо.

Зі змісту дослідженого у судовому засіданні технічного паспорту судом встановлено, що у житловому будинку для малих сімей, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , немає жодного приміщення, яке відповідає поняттю "квартира".

Так, будівля АДРЕСА_1 складається з одно- та двокімнатних приміщень, площа кімнати у яких становить орієнтовно 17 квадратних метрів, об`єднаних спільними побутовими приміщеннями (коридором, кухнею, кладовкою, умивальником, туалетом). У цих кімнатах відсутні приміщення, передбачені у вимогах до квартири згідно п. 2.22 ДБН В.2.2-15-2019 Житлові будинки. Основні положення. Кімнати використовуються для проживання окремих осіб/сімей у кожній такій кімнаті.

Відповідно до пункту 1 статті 1 ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Тобто багатоквартирний будинок складається з квартир, а не з кімнат, об`єднаних одним коридором, санвузлом та іншими побутовими приміщеннями.

Отже, належний позивачу будинок не є ні квартирою, ні багатоквартирним будинком.

Відповідно до частини другої статті 128 Житлового кодексу України жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток.

Відповідно до п. 3.13. ДБН В.2.2-15-2019 Житлові будинки. Основні положення. житловий осередок гуртожитку - це група житлових кімнат, об`єднаних житловими приміщеннями загального користування.

Пунктом 3.26 ДБН В.2.2-15-2019 Житлові будинки. Основні положення визначено, що підсобні приміщення квартири - це приміщення, призначені для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців (ванну, туалет, душова, приміщення для прання, кухня, комора), а також передпокій, внутрішньоквартириний хол, коридор.

Як зазначалось, будівля АДРЕСА_1 складається з одно- та двокімнатних приміщень, площа кімнати у яких становить орієнтовно 17 квадратних метрів, об`єднаних спільними побутовими приміщеннями (коридором, кухнею, коморою, умивальником, туалетом), та використовується для проживання окремих осіб/сімей у кожній такій кімнаті.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, що за своєю будовою це нерухоме майно відповідає нормам щодо гуртожитку та не може вважатись багатоквартирним будинком, оскільки він не складається з окремих ізольованих квартир.

Також, суд бере до уваги висновок експерта №5/8-21 від 28 травня 2021 року, яким підтверджено факт того, що за своїм функціональним призначенням будівля є гуртожитком та фактично використовується як гуртожиток /а.с. 41-51/.

Стаття 127 Житлового Кодексу Української РСР встановлює, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

За визначенням, наведеним у пункті 2 розділу І Положення про гуртожитки, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, гуртожитки віднесено до підрозділу 11 "Будівлі житлові" групи 113 "Гуртожитки" класу 1130 "Гуртожитки". Вказаний клас включає житлові будинки для колективного проживання, включаючи будинки для людей похилого віку та інвалідів, студентів, дітей та інших соціальних груп, наприклад, будинки для біженців, гуртожитки для робітників та службовців, гуртожитки для студентів та учнів навчальних закладів, сирітські будинки, притулки для бездомних та т. ін.). Клас 1130 складається з підкласів 1130.1 "Гуртожитки для робітників та службовців", 1130.2 "Гуртожитки для студентів вищих навчальних закладів", 1130.3 "Гуртожитки для учнів навчальних закладів", 1130.4 "Будинки-інтернати для людей похилого віку та інвалідів", 1130.5 "Будинки дитини та сирітські будинки", 1130.6 "Будинки для біженців, притулки для бездомних", 1130.9 "Будинки для колективного проживання інші".

З аналізу наведених вище положень нормативно-правових актів слідує, що віднесення об`єктів нерухомості до гуртожитків зумовлене функціональним призначенням останніх, яке полягає у наданні місця для тимчасового проживання певним категоріям населення, які навчаються, виконують певну трудову функцію чи наділені відповідним статусом.

Відтак, звільнення гуртожитків від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, слід пов`язувати не тільки з наявністю у такої будівлі статусу гуртожитку, а й з дійсним використанням такої нерухомості для тимчасового проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших визначених законодавством осіб, які можуть використовувати гуртожитки для проживання.

Відповідно до п. 1 Положення про використання жилих будинків для малосімейних для тимчасового забезпечення жилими приміщеннями малих сімей, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради №496 від 30.09.1981 для тимчасового забезпечення жилими приміщеннями малих сімей підприємства, установи, організації, при необхідності, приймають рішення про використання як сімейних гуртожитків жилих будинків для малосімейних (далі - будинки для тимчасового проживання малосімейних).

Тобто у якості гуртожитку може функціонувати не тільки будівля, яка у правовстановлюючих документах іменується "гуртожиток", а й інші будівлі, зокрема жилі будинки для малих сімей.

У гуртожиток для малосімейних в АДРЕСА_1 були заселені працівники Мінмонтажспецстроя УРСР, що підтверджується направленням від 27.11.1985 та довідкою від 02.08.2021 №01/246, якою підтверджено, що більшість мешканців житлового будинку для малих сімей були заселені до будинку на підставі ордерів /а.с. 38, 39/.

Журналом підрахунку площі житлового будинку з нежитловими (вбудованими) приміщеннями АДРЕСА_1 , підтверджено, що площа житлових приміщень становить орієнтовно 17 кв.м. кожного та її значення відображено саме у графі Гуртожитків, що кімнати груповані з побутовими приміщеннями (коридор, умивальник, туалет).

Отже, відповідачем при наданні індивідуальної податкової консультації не враховано, що:

житловий будинок для малих сімей у 1984 році був реорганізований із гуртожитку для одиноких у гуртожиток для малих сімей і використовується особами, які були вселені до кімнат на підставі ордерів;

позивач, являючись власником будівлі, обмежений у праві виселення жителів із будівлі і позбавлений можливості користуватись нею;

використовується особами, заселеними до нього починаючи з 1984 року, які не платять за надання їм права користування цим майном (крім витрат на утримання) та не можуть бути виселені з цього житла без надання іншого житла (лише за виключних обставин це можливо);

власник фактично не може користуватись будівлею, щоб не порушувати житлові права осіб, які там проживають.

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №821/788/18 суд вважає недоречним, оскільки предметом розгляду справи №821/788/18 є правомірність обґрунтованості спірних податкових донарахувань, що пов"язані з перебуванням у власності позивача багатоквартирного будинку, а не гуртожитку; а предметом розгляду даної адміністративної справи є обґрунтованість та повнота наданої податкової консультації, що пов"язана саме з гуртожитком.

Під час дослідження змісту оскаржуваної індивідуальної податкової консультації судом встановлено, що у ній відповідачем не дотримані вимоги чинного законодавства, оскільки в порушення приписів Податкового кодексу України не враховані фактичні обставини, вказані платником, відсутнє обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання норм податкового законодавства. У оскарженому документі наведений лише загальний перелік норм Податкового кодексу України, що не може вважатись податковою консультацією, оскільки вона не дає можливості платнику застосувати її на практиці для вирішення конкретного питання.

На думку суду, при наданні неякісної та/або незаконної податкової консультації контролюючий орган порушує право платника податків на отримання інформації про практичне застосування норм законодавства та позбавляє права, передбаченого пунктом 53.1 статті 53 Податкового кодексу України у вигляді отримання консультації, яка могла б дозволити платнику податків застосовувати норму податкового законодавства певним чином без ризику притягнення до відповідальності, а також вирішити проблемні питання, які виникли при застосуванні податкового законодавства. Це означає, що податкова консультація, яка містить цитування нормативно-правових актів, однак не містить чітких висновків або рекомендацій щодо їх застосування для конкретного платника у певних обставинах, не виконує своє головне завдання. Аналогічний правовий підхід викладено в постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 у справі №804/8131/16.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувана індивідуальна податкова консультація №2324/ІПК/99-00-04-01-03-06 від 10 червня 2021 року не містить повної обґрунтованої відповіді на поставлене позивачем питання, яке викладене у його зверненні, фактично складається лише з переліку правових норм, суд приходить до висновку про недотримання відповідачем вимог податкового законодавства, що є підставою для скасування необґрунтованої індивідуальної податкової консультації.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн, який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України та підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17" (проїзд Галузевий 22 м.Кременчук Полтавська область ) до Державної податкової служби України (площа Львівська 8 м.Київ ) - задовольнити повністю.

Індивідуальну податкову консультацію №2324/ІПК/99-00-04-01-03-06 від 10 червня 2021 року - визнати протиправною та скасувати.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17" за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 листопада 2021 року.

Головуючий суддя І.С. Шевяков