Справа № 420/12610/21
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/12610/21
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року по справі № 420/12610/21, прийнятого у складі судді Балан Я.В., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив стягнути з Міністерства оборони України в рахунок відшкодування шкоди спричиненої незаконним рішенням 124752,42 гривень.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року позов було залишено без руху.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року адміністративний позов повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року позивач подав апеляційну скаргу, та просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що вихідною датою для виникнення підстав прийняття рішення про повернення позовної заяви, є день закінчення строку на усунення недоліків позовної заяви.

При цьому апелянт зазначає, що ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 у справі №420/12610/21 він не отримував, а з її змістом ознайомився лише 07.09.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Апелянт зазначає, що не міг отримати і не отримував зазначений документ у вказаний час, оскільки був відсутній за своїм місцем проживання та перебував на роботі в м. Одеса. Довіреності на отримання від його імені документів, нікому не надавав. Будь-яких підписів про отримання документу ніде не ставив, у тому числі і в «рекомендованому поштовому відправленні №4810». Хто за нього поставив підпис у поштових документах (якщо такий був поставлений), апелянту не відомо. Проте, якщо в матеріалах справи наявний документ нібито з підписом апелянта про отримання відповідного поштового відправлення, то його можна візуально зрівняти з його дійсним підписом, що проставлений ним в процесуальних документах справи (зокрема позовній заяві тощо) та ідентифікувати їх ідентичність.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п.3, 5, 6 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення у справі Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998-VIII, p. 3255, § 45).

Оскільки питання стосується принципу юридичної визначеності, це піднімає не лише проблему трактування правових норм у звичайному сенсі, а також і проблему недоцільного формулювання процесуальних вимог, яке може перешкоджати розгляду позову щодо суті, тим самим спричиняючи порушення права на ефективний судовий захист (див., mutatis mutandis, рішення у справі Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97, § 37, ECHR 2001-I; та у справі Zvolskэ and Zvolskб v. the Czech Republic, заява № 46129/99, § 51, ECHR 2002-IX).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Судами 1-ї та апеляційної інстанцій встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, вищевказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем.

Ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, була отримана позивачем 10 серпня 2021 року, що підтверджується рекомендованим поштовим відправленням №4810, яке повернулось на адресу суду.

При цьому, апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання позивача про неотримання ним ухвали з підстави відсутності за своїм місцем проживання та перебування на роботі в м. Одеса, оскільки у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження даної інформації.

Щодо доводів апелянта, що суд може візуально зрівняти підпис на поштовому повідомленні з його дійсним підписом, що проставлений ним в процесуальних документах справи (зокрема позовній заяві тощо) та ідентифікувати їх ідентичність, апеляційний суд зауважує, що встановлення ідентичності підпису відноситься виключно до функції експерта, який володіє спеціальними знаннями у цій сфері, шляхом призначення відповідної судової експертизи, а не встановлення вказаних обставин судом на власний розсуд. Разом з тим, апелянтом не заявлялося клопотання про призначення судом почеркознавчої експертизи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що станом на 08 вересня 2021 року, вимоги ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року - апелянтом не були виконані. Жодних заяв чи клопотань від позивача у встановлений судом строк не надходило, про виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху чи надсилання документів засобами поштового зв`язку не повідомлялося.

Разом з тим, заяву про поновлення строку звернення до суду апелянтом надано до суду першої інстанції лише 15.09.2021 року (відправлено засобами поштової кореспонденції 09.09.2021 року) (а/с 17-32). При цьому, вказана заява датована 10 липня 2021 року, що взагалі передує даті звернення до суду з даною позовною заявою.

Окрім того, позивач не скористався наданим статтею 121 Кодексу адміністративного судочинства України правом на продовження встановленого судом строку на усунення недоліків у разі його пропуску з поважних причин.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскільки позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо повернення апеляційної скарги.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що позивач не позбавлений права повторно звернутись до суду з позовною заявою із дотриманням усіх вимог процесуального законодавства.

Апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених в ухвалі суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми процесуального права, ухвалу прийнято повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийняте та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування ухвали суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.8,19,55,125 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 292, 308, 311, 312, 316,320, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Повне судове рішення складене та підписане 10 листопада 2021 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Зуєва Л.Є. Коваль М.П.