Справа № 128/2795/21
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/2795/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Сінельник В.І.,

у відсутність учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , підписаним представником згідно з ордером Герасимчуком Сергієм Петровичем, до поліцейського батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області інспектора рядового поліції Гончарука Костянтина Івановича, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 21.09.2021 інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області рядовим поліції Гончаруком Костянтином Івановичемвинесено постанову серії ЕАО № 4800397 від 21.09.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. Зі змісту даної постанови вбачається, що 21.09.2021 о 12 год 35 хв у м. Вінниця на 103 км Барського шосе водій здійснив стоянку транспортного засобу ближче 5 м від контейнерів для збирання побутових відходів, чим порушив п. 15.10.е ПДР - порушення стоянки, стоянка ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Зі слів інспектора Гончарука К.І., причиною винесення постанови слугувало те, що ОСОБА_1 ніби порушує Правила дорожнього руху, а саме: порушення стоянки транспортного засобу - стоянки ближче 5 метрів від контейнерів для збирання побутових відходів та створює цим перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. На пояснення позивача, що він стоїть в передбаченому законом місці та не створює перешкоди дорожнього руху або загрозу безпеці руху, більше того, припаркований неподалік біля власного гаражу, інспектором поліції не було враховано та в результаті на власних припущеннях було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4800397 від 21.09.2021.Позивач неодноразово під час розгляду справи усно клопотав про надання доказів стосовно даного адміністративного правопорушення, на що отримував відмову від інспектора УПП у Вінницькій області Гончарука К.І.Також при розгляді справи про адміністративне правопорушення інспектором Гончаруком К.І. не проводилось відповідного заміру відстані за допомогою вимірювального обладнання (не встановлена відстань між контейнерами для побутових відходів і транспортним засобом), не зазначено місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів (по відношенню до контейнерів для збирання побутових відходів) та інших дій, завдяки яких можна було встановити фактичні дані. В зв`язку з цимпросить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4800397 від 21.09.2021про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а також стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 08.10.2021 було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

22.10.2021 від представника відповідача за довіреністю Ковальчука Д.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зі змісту відзиву вбачається, що 21.09.2021 під час патрулювання у м. Вінниці екіпажу патрульної поліції «Юнкер 1010» на службовий планшет надійшов виклик, що водій автомобіля «Опель Вектра» д.н.з. НОМЕР_1 має намір їхати за кермом в стані сп`яніння. Прибувши на місце виклику по вул. Барське шосе, 103, поліцейським роти № 2 БУПП у Вінницькій області ДПП Гончаруком Костянтином Івановичем було помічено автомобіль «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 , керуючи даним транспортним засобом, здійснив стоянку ближче 5 метрів від контейнерів для збирання побутовихвідходів, чим порушив п. 15.10 «е» ПДР України.Встановивши всі обставини правопорушення, керуючись ст.ст. 33, 248 КУпАП, поліцейським було прийнято рішення притягти водія до адміністративної відповідальності та в подальшому винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАО № 4800397 за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Також на відео з бодікамери поліцейського файл ***00295, кам. АВ-00088 о 12 год 45 хв відображено припаркований транспортний засіб позивача біля майданчика для збирання побутових відходів. Відповідач мав всі законні підстави винести постанову, а також розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, оскільки у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначив, що згідно з матеріалами справи, предметом позову є скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, що віднесено судом першої інстанції до категорії термінових адміністративних справ з врахуванням вимог спрощеного позовного провадження.Тому, виходячи зі складності справи, обсягу та характеру наданих послуг та виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язана з розглядом даної справи, у розмірі 5000 грн є неспівмірною, а вимоги про її відшкодування - необґрунтованими.

03.11.2021 представник позивача ОСОБА_1 згідно з ордером адвокат Герасимчук С.П. через канцелярію суду подав відповідь на відзив, зі змісту якого вбачається, що відповідно до безкоштовного запиту з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеному на офіційному веб-порталі Міністерства юстиції України, у відомостях про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, представником Департаменту патрульної поліції Ковальчук Д. не являється, а тому невідомо на підставі яких документів Ковальчуком Д. подавався відзив на позовну заяву в інтересах Департаменту патрульної поліції та його структурних підрозділів. Також зазначає, що відповідач у відзиві не заперечує факту процедурних порушень при винесені постанови та не заперечує факту відсутності у винесеній постанові посилань на технічні засоби, якими здійснювались фіксування правопорушення. Крім цього, при розгляді адміністративного провадження інспектором Гончаруком К.І. не проводилось відповідного заміру відстані за допомогою вимірювального обладнання (не встановлена відстань між контейнерами для побутових відходів та транспортним засобом), не зазначено місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів (по відношенню до контейнерів для збирання побутових відходів) та інших дій, завдяки яких можна було встановити фактичні дані про скоєння адміністративного правопорушення. Враховуючи вищезазначене, відповідач не надав жодного доказу, які б підтверджували, що розташування транспортного засобу позивача суттєво перешкоджало дорожньому руху або створювало загрозу безпеці руху, не зробивши при цьому заміри відстані, а тільки виразив власні припущення стосовно обставин адміністративного правопорушення. Щодо витрат на правничу допомогу зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, тому на підтвердження цих обставин позивачем у додатках до позову було надано договір про надання професійної правничої допомоги № 203/21-а від 30.09.2021, копію додатку № 2 до договору № 203/21-а від 30.09.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 97 від 30.09.2021. Тому просить задовольнити даний позов в повному обсязі.

В судове засідання 08.11.2021 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку.

Попередньо представник позивача ОСОБА_1 згідно з ордером адвокат Герасимчук С.П. через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Частиною третьою статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання 08.11.2021 не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку.

Поліцейський батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області інспектор рядовий поліції Гончарук К.І. також в судове засідання 08.11.2021 не з`явився, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 08.11.2021 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, оглянувши відеозапис з місця події, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно зі ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 1 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки та відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Згідно з п. 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 7 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Судом установлено, що 21.09.2021 інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області рядовим поліції Гончаруком Костянтином Івановичемвинесено постанову серії ЕАО № 4800397 від 21.09.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн за те, що водій ОСОБА_1 здійснив стоянку транспортного засобу ближче 5 м від контейнерів для збирання побутових відходів, чим порушив п. 15.10. «е»ПДР, а саме: порушення стоянки - стоянка ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП (а.с. 14).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що також визначено ст. 251 КУпАП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 79 КАС України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі№ 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Статтею 40 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Судом був досліджений відеозапис події, що мала місце 21.09.2021, однак в даному відеозаписі відсутні дані про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Opel Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 та здійснив його зупинку, оскільки відеозапис починається з того, що автомобіль був вже припаркований, а ОСОБА_1 просто знаходився поруч, що позбавляє можливості повноцінно встановити всі обставини даної події.

Відеозаписом не було зафіксовано будь-яких дій відповідача по вимірюванню відстані зупинки автомобіля позивача. Відеозапис не містить зафіксованого факту вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху.

Оскаржувана постанова від 21.09.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, не містить.

Таким чином, даний відеозапис не може бути визнано належним доказом у справі.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі №524/1284/17, де зазначено, що постанова про притягнення до відповідальності за порушення ПДР має містити дані про технічний засіб, яким таке адмінправопорушення зафіксоване.

Частина третя статті 122 КУпАП встановлює відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно з п. 15.10 «е» ПДР України, стоянка забороняється ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства.

Отже, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт стоянки автомобіля ближче 5 метрів від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі 760/3696/16-а, в постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі 216/5226/16-а, в постанові Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №482/83/17.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення ПДР має містити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою такого правопорушення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

В оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вини позивача у скоєнні даного правопорушення, в тому числі і не зазначено відомостей про фіксування подій, не визначено, яким чином відповідач дійшов висновку, що позивач 21 вересня 2021 року о 12 год 41 хв в м. Вінниця, вул. Барське шосе, 103, здійснив стоянку ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, зокрема, чи робив відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідні заміри.

Доказом порушення правил зупинки автомобіля є виключно замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, а не інші дані.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо здійснення таких замірів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставини скоєння позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

У справі «Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain» (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа «Daktaras v. Lithuania», скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевикладені та встановлені судом обставини, неподання відповідачем належних доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕАО № 4800397 від 21.09.2021 є правомірними і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.07.2020 по справі № 524/6159/16-а.

Згідно з квитанцією, долученою до позову, ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом на рахунок Вінницького районного суду Вінницької області було сплачено судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, при вирішуючи питання обґрунтованості заявленого клопотання про відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із критеріїв обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат на правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг) за договором № 203/21-а про надання професійної правничої допомоги від 30.09.2021 адвокатом Герасимчуком С.П. були проведені такі роботи: попереднє вивчення матеріалів, формування правової позиції, консультування - 2 год (500 грн); опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини, вивчення судової практики - 3 год (1000 грн); підготовка та подання позовної заяви про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - 4 год (2500 грн); представництво в судових засіданнях Вінницького районного суду Вінницької області - 1 год (1000 грн). Загальна вартість робіт складає 5000 грн.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача згідно з ордером адвокат Герасимчук С.П. жодного разу в судові засідання не з`явився, а отже і витрати, пов`язані з представництвом в судових засіданнях Вінницького районного суду Вінницької області, в розмірі 1000 грн не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім цього, у відзиві на позов представник відповідача зазначив, що вважає заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу явно завищеним та неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг. Однак суд таке твердження не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В даному випадку представником відповідача не надано суду доказів, які б підтверджували неспівмірність таких витрат. За таких обставин, відповідач не довів завищення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 122, 247, 251, 293 КУпАП ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72, 77, 90, 122, 132, 134, 137, 139, 241-246, 262, 268-272, 286, 293 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , підписаний представником згідно з ордером Герасимчуком Сергієм Петровичем, до поліцейського батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області інспектора рядового поліції Гончарука Костянтина Івановича, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про адміністративне правопорушення- задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАО № 4800397 від 21.09.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,винесену інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області рядовим поліції Гончаруком Костянтином Івановичем, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судові витрати в загальній сумі 4454 (чотири тисячі чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп, а саме: витрати на сплату судового збору в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: поліцейський батальйону № 1 роти № 2 УПП у Вінницькій області інспектор рядовий поліції Гончарук Костянтин Іванович, адреса місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА