Справа № 560/9236/21
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9236/21
РІШЕННЯ

іменем України

02 листопада 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

за участю:секретаря судового засідання Святецької М.В. представника позивача: Гребенюка О.В. представників відповідача:Мушинської О.В., Волкотруба В.Г.
розглянувши адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.04.2021 року форми "В4" №4437/22-01-07-09/, форми "ПН" №4441/22-01-07-09/,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4437/22-01-07-09/ від 19 квітня 2021 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 509658 грн. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №4441/22-01-07-09/ від 19 квітня 2021 про застосування штрафу у розмірі 135250,05 грн. за не реєстрацію в ЄРПН податкових накладних/розрахунків-коригувань на загальну суму 2548279 грн., в т.ч. ПДВ 509658 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.03.2021 року відповідачем було складено Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення задекларованого у попередніх звітних періодах, за №1618/22-01-07-09/ НОМЕР_1 .

На підставі акта перевірки, ГУ ДПС у Хмельницькій області було винесено податкове повідомлення-рішення №4437/22-01-07-09/ НОМЕР_1 від 19 квітня 2021 р. про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 509658 грн. та податкове повідомлення-рішення №4441/22-01-07-09/ від 19 квітня 2021 р. про застосування штрафу у розмірі 135250,05 грн. за не реєстрацію в ЄРПН податкових накладних/розрахунків-коригувань на загальну суму 2548279 грн., в т.ч. ПДВ 509658 грн.

Позивач вважає неправомірними висновки акта позапланової невиїзної перевірки, податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області №4437/22-01- 07-09/ від 19 квітня 2021, №4441/22-01-07-09/ НОМЕР_1 від 19 квітня 2021 року прийняті на основі висновків акта невиїзної перевірки, а також твердження викладені в Рішенні про результати розгляду скарги Вих. №15568/6/99-00-06-01-04-06 від 08.07.21 р. та такими, що суперечать нормам Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 29.07.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому останній зазначає, що в порушення вимог п. 185.1 ст. 185. п. 187.1 ст. 187. пп, 195.1.3 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу занижено податкові зобов`язання з ПДВ в загальній сумі 1157785,00 грн. в результаті віднесення до об`єкту оподаткування ПДВ операцій з перевезення вантажів, не підтверджених єдиним міжнародним перевізним документом, у періодах в 01.03.2017 по 30.11.2020 ФОП ОСОБА_1 у податковій звітності з ПДВ декларував обсяги операцій з постачання міжнародних транспортних послуг перевезення багажу та вантажобагажу (товаробагажу), які відповідно до пп.195.1.3 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України оподатковуються за нульовою ставкою. ФОП ОСОБА_1 в термін до закінчення документальної позапланової виїзної перевірки не надав єдині міжнародні перевізні документи-міжнародні автомобільні накладні (CMR), що підтверджують правомірність застосування нульової ставки податку на додану вартість при оподаткуванні послуг з перевезення багажів. В порушення вимог абз. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 занижено податкові зобов`язання з ПДВ в загальній сумі 337341 грн. в результаті не нарахування податкових зобов`язань по товарах, під час придбання яких суми ПДВ були включені до податкового кредиту, та використання яких в операціях в межах господарської діяльності суб`єкта господарювання не підтверджено документально. ФОП ОСОБА_1 до перевірки не надано первинних документів щодо (фактичною використання придбаних товарів (ПММ, шин) іа відповідно не підтвердив використання таких товарів у власній і господарській діяльності - вантажний автомобільний транспорт.

Службовими особами відповідача під час проведення перевірки встановлено, то ФОП ОСОБА_1 у звітних періодах з 01.03.2017 по 30.1 1.2020 у податковій звітності з ПДВ декларував обсяги операцій з постачання міжнародних транспортних послуг з перевезення багажу та вантажобагажу (товаробагажу) та відповідно до пп. 195.1.3 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України оподатковував їх за нульовою ставкою.

З метою підтвердження правомірності застосування нульової ставки до заперечення ФОН ОСОБА_1 надано міжнародні автомобільні накладні (CMR). Аналізом задекларованих показників у рядках 3 колонки "А" Декларацій з податку на додану вартість "Інші операції, що оподатковуються за нульовою ставкою" та наданих до перевірки міжнародних автомобільних накладних (ПМК) встановлено, що окремі операції з постачання міжнародних транспортних послуг не підтверджені єдиним міжнародним перевізним документом (ПМК) або на окремих CMR відсутні відмітки митних органів про перетин митного кордону України транспортним засобом.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позовні вимоги. Вказує, що податковому органу на час перевірки було надані усі первинні документи, що підтверджують придбання та використання ПММ та шин у господарській діяльності. Крім того, акти списання ПММ та акти встановлення (введення в експлуатацію), дефектні акти, надані були до ДПС України разом із скаргою на ППР, що оскаржуються у порядку адміністративного оскарження. Вказані документи є також у матеріалах справи.

У акті перевірки, а також у відзиві на позов, Відповідачем не наведено жодного належного та достовірного доказу, який би підтверджував факт не використання Позивачем придбаних ПММ та шин у власній господарській діяльності. Позиція податкового органу зводиться до припущення ГДР інспектора Волкотруба В.Г., про те, що "відсутність первинних документів на списання ПММ в кількості 88756 літрів та шин, не підтверджує факт їх використання у власній господарській діяльності.". Справедливо зазначити, що такий факт (навіть якщо допустити його існування) не спростовує можливість використання вказаних предметів у власній господарській діяльності. Згідно із ч.2 ст. 77 КАС України - в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

Відповідач під час проведення перевірки не надавав жодних запитів Позивачу щодо документів, які слід надати до перевірки. Під час безпосередніх звернень Позивача до інспектора, що здійснював перевірку, також не витребовувались жодні документи. Означене не може бути підтвердженням факту відсутності будь яких документів у Позивача на момент перевірки.

Від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначає, що для підтвердження правомірності застосування нульової ставки до заперечення ФОП ОСОБА_1 надано міжнародні автомобільні накладні (CMR). Аналізом задекларованих показників у рядках 3 колонки "А" Декларацій з податку на додану вартість "Інші операції, що оподатковуються за нульовою ставкою" та наданих до перевірки міжнародних автомобільних накладних (CMR) встановлено, що окремі операції з постачання міжнародних транспортних послуг не підтверджені єдиним міжнародним перевізним документом (CMR) або на окремих CМR відсутні відмітки митних органів про перетин митною кордону України транспортним засобом.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленою митною режиму, що засвідчується митим органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії (ч. 5 ст. 255 МК України). Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, а також оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований 17.05.2007, та знаходиться за адресою, АДРЕСА_1 , КВЕД: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний).

ГУ ДПС у Хмельницькій області, на підставі пп. 78,1,8 п.78.1 ст 78. п.78,4 ст.78 Податковою кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні у Податковій декларації з податку на додану вартість за листопад 2020 року від`ємною значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах. За результатами перевірка складено акт від 01.02.2021 №306/22-01-07-10/ НОМЕР_1 .

Позивач подав до Головного управління ДПС у Хмельницькій області заперечення від 19.02.2021 до акту документальної позапланової виїзної перевірки від 01.02.2021 №306/22-01-07-10/ НОМЕР_1 .

Головним управління ДПС у Хмельницькій області на підставі Наказу №606-П від 15.03.2021, згідно пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. за листопад 2020 року у Податковій декларації з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість задекларованого у попередніх звітних періодах.

Перевірка проводилась у період з 17.03.2021 по 23.03.2021.

За результатами перевірки складено акт від 23.03.2021 №1618/22-01-07-09/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення вимог вимог п.44.1 ст.44, п.85.2 ст.85, п.185.1 ст.185, п.187.1, ст.187, пп.195.1.3 п.195.1 ст.195, абз "г" п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за листопад 2020 року в сумі 509658,00 грн; - п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.3 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 ФОП ОСОБА_1 не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на постачання послуг з перевезення вантажів, які не підтверджені єдиним міжнародним перевізним документом на загальну суму ПДВ 172317,00 грн: - п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, п.11 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015. №1307 ФОП ОСОБА_1 не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 337341 грн по не використаних в господарській діяльності ТМЦ, при придбанні яких був сформований податковий кредит.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення форми "В4" від 19.04.2021 №4437/22-01-07-09/ НОМЕР_1 про зменшення суми від`ємного значення з ПДВ за листопад 2020 року в сумі 509658,00 грн, та форми "ПН" №4441/22-01-07-09/ НОМЕР_1 від 19.04.2021 про застосування штрафних санкцій в загальній сумі 135250,05 грн, за не реєстрацію податкових накладних згідно п.185.1 ст.185 ПК України за розміром 50%, за не реєстрацію податкових накладних згідно п.198.5 ст.198 ПК України в розмірах не більше 3400 грн за кожну незареєстровану накладну, які вручено позивачу.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомлення-рішеннями ФОП ОСОБА_1 подано до ДПС України скаргу №2 від 07 травня 2021 року.

За результатами розгляду вказаної скарги ДПС України було прийнято Рішення про результати розгляду скарги №15568/6/99-00-06-01-04-06 від 08.07.2021, яким податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.

Позивач не погоджуючись з винесеними рішеннями відповідача, та вважає, що вони прийняті всупереч вимогам чинного законодавства без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно п.п. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк, п.п. 14.1.156. п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Предметом даного позову є правомірність винесення відповідачем оскаржуваних рішень, якими занижено від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного податкового періоду та застосовано штрафні санкції за не реєстрацію податкових накладних.

Згідно п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пп."б" п.200.4 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Згідно висновків зроблених ГУ ДПС в Хмельницькій області у акті перевірки, відповідач вважає, що позивачем порушено вимоги пп.44.1 ст.44., п.85.2 ст.85, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, пп.195.1.3 п.195.1 ст.195, абз. гп.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за листопад 2020 року в сумі 509658 грн. Податкове порушення допущено в результаті заниження податкових зобов`язань на загальну суму 509 658 грн., в т.ч.:

Предметом дослідження правомірності винесення податкового повідомлення-рішення №4437/22-01-07-09/ від 19 квітня 2021 року, є зокрема те, що не віднесення до об`єкту оподаткування ПДВ операцій з перевезення вантажів, які для цілей оподаткування ПДВ не є міжнародними, оскільки на єдиних міжнародних перевізних документах (CMR) відсутні відмітки митних органів про фактичний перетин митного кордону України, а тому на думку відповідача вказані перевезення не є міжнародними, а отже платник не має права на застосування нульової ставки.

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території У країни, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до абзацу "а" пп.195.1.3. п.195.1 ст.195 ПК України, за нульовою ставкою оподатковуються операції з міжнародного перевезення пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Для цілей цього підпункту перевезення вважається міжнародним, якщо таке перевезення здійснюється за єдиним міжнародним перевізним документом.

Згідно ст.1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, така Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до ст.4, 6 Конвенції, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Вантажна накладна містить такі дані: а) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; с) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; е) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; і) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити наступні дані: а) заява про те, що перевантаження забороняється; b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити; с) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці; d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника; е) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу; f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення; g) перелік документів, переданих перевізнику.

Суд звертає увагу, що Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, не передбачено обов`язкової наявності на CMR відмітки митного органу щодо перетину державного кордону.

Вищевказані норми Конвенції акумулюються із національним законодавством України, зокрема і Законом України "Про транспортно-експедиторську діяльність", відповідно до якого перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом зокрема може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Згідно ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт", міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - це перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Отже, враховуючи наведені вище норми, суд зазначає, що міжнародне перевезення вантажу оформляється міжнародною товарно-супровідною накладною - CMR.

При цьому, суд звертає увагу, міжнародними нормативно-правовими актами та чинними законодавством України відсутня вимога для визнання перевезення міжнародним зокрема лише при наявності відмітки митного органу.

Крім того, відповідачем не зазначено в акті перевірки норму щодо порушення позивачем, зокрема відсутності у нього відмітки митного органу та її обов`язкову наявність на CMR для визнання вантажного перевезення за таким документом міжнародним. Оскільки жодна норма чинного законодавства України, зазначена контролюючим органом в акті невиїзної перевірки не містить вимоги про те, що якщо у CMR відсутня відмітка митного органу, то така CMR вважається недійсною, а перевезення вантажу за таким документом не може вважатися міжнародним.

Суд враховує те, що обов`язковою умовою для отримання права на оподаткування операцій з послуг перевезення вантажу за нульовою ставкою згідно пп.195.1.3 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України є зокрема факт здійснення саме міжнародного перевезення вантажу та складання на таке перевезення міжнародної товарно-супровідної накладною (CMR).

В той же час, усі вищенаведені норми не ставлять в залежність визнання перевезення міжнародним від наявності на міжнародній товарно-супровідній накладній (CMR) від наявності відмітки на ній митного органу. Зокрема, пп.195.1.3 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України, на який посилається контролюючий орган в акті перевірки, не ставить в залежність визнання перевезення міжнародним від наявності в міжнародному перевізному документі наявності відмітки (штампу) митниці. Так, вказаною нормою не встановлено також і винятку щодо того, що у разі відсутності на CMR відмітки митниці, то така міжнародна товарно-супровідна накладна не підтверджує факт міжнародного перевезення..

Суд вважає, що міжнародне перевезення вантажу автомобільним транспортом засвідчується наявною міжнародною товарно-супровідною накладною (CMR), без встановлення жодних додаткових вимог, крім тих, які встановлені Конвенцією та чинними нормативно-правовими актами України.

Отже, наявність такої CMR під час здійснення міжнародного перевезення, яка містить інформацію про: відправника, перевізника; місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки: ім`я та адреса одержувача; прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та вагу вантажу, є достатньої підставою для застосування нульової ставки оподаткування податком на додану вартість у відповідності до п.195 1.3. п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України.

Згідно актів виконаних робіт (наданих послуг) №25 від 03.05.2017, №37 від 20.06.2017 , №65 від 05.10.2017, №17 від 20.02.2018, №28 від 20.03.2018 №34 від 12.04.2018, №44 від 18.06.2018, №52 від 05.08.2018, №62 від 30.10.2018, №64 від 13.11.2018, №69 від 18.12.2018, №4 від 26.02.2019, №8 від 26.03.2019, №18 від 04.06.2019 №14 від 01.08.2019 №18 від 10.10.2019, №19 від 15.10.2019, №30 від 05.12.2019, №30 від 10.08.2020, №34 від 07.09.2020, №35 від 14.09.2020, №38 від 30.09.2020 встановлено факт перевезення вантажу ФОП ОСОБА_1 , що на думку суду є міжнародними в розумінні норм Податкового кодексу України враховуючи наступне.

Згідно вказаних вище актів, копії яких містяться в матеріалах справи, ФОП ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу до країни "Україна" з таких країн як: "Польща", "Нічмеччина".

Такі перевезення, про які вказано у вказаних вище актах, підтверджуються міжнародними товарно-супровідними накладними (CMR), які містять усі необхідні відомості та дані передбачені Конвенцією, зокрема: дані про вантажовідправника, вантажоодержувача, перевізника, транспортний засіб, та інше. Крім того, відомості щодо вказаних CMR містяться електронних митних деклараціях.

Суд також звертає увагу, що факт перетину кордону підтверджується відповідними відмітками в паспорті водія для виїзду за кордон, копії яких містяться в матеріалах справи та досліджено судом в судовому засіданні.

При цьому, суд звертає увагу, що вказані в актах виконаних робіт (наданих послуг) №25 від 03.05.2017, №37 від 20.06.2017 , №65 від 05.10.2017, №17 від 20.02.2018, №28 від 20.03.2018 №34 від 12.04.2018, №44 від 18.06.2018, №52 від 05.08.2018, №62 від 30.10.2018, №64 від 13.11.2018, №69 від 18.12.2018, №4 від 26.02.2019, №8 від 26.03.2019, №18 від 04.06.2019 №14 від 01.08.2019 №18 від 10.10.2019, №19 від 15.10.2019, №30 від 05.12.2019, №30 від 10.08.2020, №34 від 07.09.2020, №35 від 14.09.2020, №38 від 30.09.2020 містять наявні ознаки міжнародних перевезень.

Крім того, ухвалою суду від 26.08.2021 суд витребував у Галицької митниці Держмитслужби відомості щодо перетину кордону в зоні діяльності Галицької митниці Держмитслужби транспортними засобами ФОП ОСОБА_1 , який вказаний як перевізник, в тому числі транспортним засобом з д.н.з. НОМЕР_2 , причіп НОМЕР_3 за період з 01.03.2017 по 30.11.2020, з обов`язковою вказівкою відомостей (даних таких як: номер та дата складення) про міжнародні товарно-транспортні накладні (СМR), згідно із якими відбувалось перевезення вантажів.

На виконання вказаної ухвали Львівською митницею Держмитслужби України було надано лист від 17.09.2021 №7.4-1-23/8/6611 та додаток до вказаного листа, в якому встановлено перетин кордону (пункти пропуску: Краковець, Шегині, Рава-Руська) транспортними засобами ФОП ОСОБА_1 , який вказаний як перевізник, в тому числі транспортним засобом з д.н.з. НОМЕР_2 , причіп НОМЕР_3 за період з 01.03.2017 по 30.11.2020 з посиланням на відповідні міжнародні товарно-транспортні накладні (СМR), згідно із якими відбувалось перевезення вантажів.

Суд зазначає, що висновки контролюючого органу стосовно того, що перевезення за вказаними контролюючим органом CMR не є міжнародними, оскільки в них відсутні відмітки (штампи) митного органу є лише суб`єктивними та не підтверджуються нормативно правовими актами, що свідчать про безпідставність доводів відповідача з цього приводу.

Усі вищенаведені міжнародні вантажні перевезення були здійснені ФОП ОСОБА_1 в міжнародному сполученні, що підтверджуються міжнародними товарно-транспортними накладними CMR та актами наданих послуг належним чином складеними та підписаними замовниками таких послуг, що відповідно підтверджують фактичне їх надання за маршрутом перевезення.

Згідно ст.72 ПК України, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі електронні копії розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів.

Для цілей цього підпункту терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"; від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, зокрема інформація: про об`єкти оподаткування, що надаються та/або реєструються такими органами. Зазначена інформація повинна містити, зокрема, вид, характеристики, індивідуальні ознаки об`єкта оподаткування (в разі наявності), за якими його можна ідентифікувати; про результати здійснення державного контролю за господарською діяльністю платника податків; що міститься у звітних документах (крім персоніфікованої статистичної інформації), які подаються платником податків органам виконавчої влади та/або органам місцевого самоврядування; про встановлені органами місцевого самоврядування ставки місцевих податків, зборів та надані такими органами податкові пільги; про дозволи, ліцензії, патенти, свідоцтва на право провадження окремих видів діяльності, яка повинна містити, зокрема: найменування платника податків, якому видані такі дозволи, ліцензії, патенти; податковий номер або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи; вид дозвільного документа; вид діяльності, на провадження якої видано дозвільний документ; дату видачі дозвільного документа; строк дії дозвільного документа, інформацію про припинення (зупинення) дії дозвільного документа із зазначенням підстав такого припинення (зупинення); сплату належних платежів за видачу дозвільного документа; перелік місць провадження діяльності, на яку видано дозвільний документ; про експортні та імпортні операції платників податків; від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків, звіти про підзвітні рахунки, подані від фінансових агентів; від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів; за наслідками податкового контролю; для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку, а також інформація, наведена у скарзі покупця (споживача) щодо порушення платником податків встановленого порядку проведення розрахункових операцій із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій.

Відповідно до ст.73 ПК України, інформація, визначена у статті 72 цього Кодексу, безоплатно надається контролюючим органам періодично або на окремий письмовий запит контролюючого органу у терміни, визначені пунктом 73.2 цього Кодексу.

Отже, за умови наявності у контролюючого органу сумнівів щодо здійснення міжнародного перевезення та фактичного здійснення перетину державного кордону, контролюючий орган міг використати відповідну інформацію з баз даних, в т.ч. і даних митних органів, яка у розумінні ст.72-73 Податкового кодексу України є податковою інформацією та має використовуватися контролюючим органом.

При цьому, факт перетину кордону позивачем підтверджується -листами Галицької митниці Держмитслужби №7.4-1-23/13/8402 від 16.04.2021 з додатком та Волинської митниці Держмитслужби №7.3-27/2991 від 06.04.2021 з додатком, які також надавались до ГУ ДПС у Хмельницькій області, але не були взяті до уваги працівниками відповідача, що підтверджується відміткою про отримання від 22.04.2021.

Вказані відомості митних органів є підтвердженням здійснення ФОП ОСОБА_1 міжнародних перевезень вантажів за CMR зазначених контролюючим, та відповідно підтверджують правомірність декларування від`ємного значення на суму 509658,00 грн.

Суд зазначає, що відомості щодо CMR вносяться митним органом в графу 44 митних декларацій під час митного оформлення вантажу. Вказані митні декларації оформлюються в порядку електронного декларування, а отже перебувають в розпорядженні контролюючого органу, а тому вказана інформація є податковою інформацією, яка отримується в порядку ст.72-73 Податкового кодексу України та має використовуватися контролюючим органом.

Таким чином, здійснення перевезення вантажу з перетином митного кордону України за єдиним міжнародним перевізним документом - CMR, в графі якого містяться відповідні відомості про перевізника - ФО-П ОСОБА_1 , який здійснював міжнародне перевезення є підтвердженням здійснення міжнародного перевезення в розумінні пп. 195.1.3 п. 195.1 ст.195 Податкового кодексу України та є достатньою підставою для застосування нульової ставки.

Отже, станом на дату винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в розпорядженні контролюючого органу перебували відповідні документи та інформація, які спростовують твердження перевіряючого про те, що вантажні перевезення за вказаними у акті невиїзної перевірки CMR не є міжнародними в розумінні пп. 195.1.3 п.195.1 ст.195 Податкового кодексу України.

Стосовно висновку контролюючого органу про не нарахування податкових зобов`язань по товарах, під час придбання яких суми ПДВ були включені до податкового кредиту, та використання яких в операціях в межах господарської діяльності суб`єкта господарювання не підтверджено документально, в результаті чого занижено податкові зобов`язання в загальній сумі 337341,00 грн, суд зазначає наступне.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язковою ознакою для виникнення у платника обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань у відповідності до пп. г) п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України є встановлення факту використання товарно-матеріальних цінностей в негосподарській діяльності платника податків.

Як встановлено з акту перевірки, що у вказаному акті перевірки, а також у наявних в матеріалах справи документах не міститься жодної інформації щодо того, в яких саме операціях, що не є господарською діяльністю платника податку було використано такі товарно-матеріальні цінності, а також не наведено жодних документів чи інших доказів, які б підтверджували такі твердження контролюючого органу.

Суд звертає увагу відповідача, що в акті перевірки зазначено про не підтвердження використання придбаних ТМЦ в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , однак в відповідачем не зазначаено жодних первинних та інших документів, та доказів, які б підтверджували не використання вказаним товарно-матеріальних цінностей у операціях, пов`язаних з господарською діяльністю.

Як вже зазначалось вище, основним видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 є перевезення вантажів транспортними засобами.

При цьому, здійснення вказаного виду господарської діяльності передбачає використання як і паливно-мастильних матеріалів, так і шин. Основним постачальником паливно-мастильних матеріалів було TOB "ЕКВАТОР- ЕКСПРЕС", по якому суми ПДВ включались ФОП ОСОБА_1 до складу податкового кредиту у податковій звітності.

Суд зазначає, що позивач придбав у TOB "ЕКВАТОР-ЕКСПРЕС" паливно-мастильні матеріали - дизпаливо та використовував його у своїй діяльності, що підтверджується актами списання дизпалива, які містяться в матеріалах справи та були надані контролюючому органу під час проведення перевірки.

Крім того, вказані акти списання паливно-мастильних матеріалів відповідають вимогам ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а отже є належними документами, що підтверджують факт використання паливно-мастильних матеріалів у господарські діяльності.

Стосовно тверджень контролюючого органу про невикористання в господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 придбаних шин, суд зауважує, що використання в господарській діяльності шин підтверджується належним чином оформленими дефектними актами та актами встановлення шин, які наявні у платника податку та надавалися до позапланової невиїзної перевірки, та в якості додатку до скарги на податкові повідомлення- рішення до ДПС України.

А тому правові підстави для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 19.04.2021 року форми "В4" №4437/22-01-07-09/ були відсутні.

Що стосується правомірності винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення форми "ПН" №4441/22-01-07-09/ НОМЕР_1 від 19.04.2021, суд зазначає, що оскільки висновки щодо операцій з перевезення вантажів, що здійснювалися платником податків не є міжнародними для цілей оподаткування ПДВ не підтверджені та спростовані відповідачем та нормами чинного законодавства України та документами наявними в матеріалах справи, тому у позивача був відсутній обов`язок та законні підстави для реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 172317,00 грн.

Таким чином, відповідач безпідставно застосував штрафні санкції до позивача передбачені п.120-1.1 ст.120-1 Податкового кодексу України.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що у Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області були відсутні правові підстави для винесення податкових повідомлень-рішень від 19.04.2021 року форми "В4" №4437/22-01-07-09/, форми "ПН" №4441/22-01-07-09/, які на думку суду є протиправними та підлягають скасуванню.

У Рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland"). На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Lelas v. Croatia" і "Toscuta and Others v. Romania") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Oneryildiz v. Turkey", та "Beyeler v. Italy").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Lelas v. Croatia").

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В процесі судового розгляду відповідач не довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 19.04.2021 року форми "В4" №4437/22-01-07-09/, форми "ПН" №4441/22-01-07-09/, а суд дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 19.04.2021 року форми "В4" №4437/22-01-07-09/, форми "ПН" №4441/22-01-07-09/ НОМЕР_1 .

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 6449 (шість тисяч чотириста сорок дев`ять) грн 08 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10 листопада 2021 року

Позивач:Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , ідентифікаційний код - 44070171)

Головуючий суддя О.П. Шевчук