Справа № 160/13223/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
04 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним дії Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області щодо відмови в прийнятті у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації;
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що перебуваючи в громадянстві Російської Федерації та відповідно до рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області 25.11.2019 року він набув громадянство України за територіальним походженням на підставі ст.8 Закону України «Про громадянство України», у зв`язку з чим, 03.02.2020 року йому було видано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 , дійсне до 25.11.2021 року та довідку про реєстрацію особи громадянином України. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України» іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства. Позивачем зазначено, що відповідно до листа Генерального консульства Російської Федерації у місті Харкові від 18.08.2020 року №2839 повна вартість оформлення виходу з громадянства Російської Федерації станом на 25.11.2019 року складає - 4004,00 грн. (консульський збір за оформлення заяви про вихід з громадянства Російської Федерації у розмірі 1820 грн., консульський збір за видачу довідки про відсутність громадянства Російської Федерації у розмірі 1820 грн., а також збір за відшкодування фактичних витрат у розмірі 364 грн.), що на думку позивача перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати. Вважаючи, що існує незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства, 05.04.2021 року позивачем відповідно до вимог чинного законодавства України, направлено на адресу відповідача декларацією про відмову від іноземного громадянства з відповідними додатками, що підтверджують наявність незалежних від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства. Окрім цього, позивачем направлено на адресу Генерального консульства РФ у Харкові паспорт громадянина Російської Федерації та паспорт громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон, які отримані адресатом. Таким чином, позивачем виконано усі зобов`язання, передбачені ст.8 Закону України «Про громадянство України» для припинення іноземного громадянства. Разом з тим, повідомлено, що враховуючи, що станом на 07.07.2021 року жодної відповіді від відповідача отримано не було, адвокатом Романюком І.М. в інтересах позивача було направлено адвокатський запит на адресу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації чи прийнята декларація ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства, а також інформації щодо отримання паспорта громадянина України. Розглянувши адвокатське звернення ГУ ДМС у Дніпропетровській області листом від 15.07.2021 року вих.№1201.4.4-7492/12.2-21 повідомило позивача про те, що декларація про відмову від громадянства Російської Федерації від 05.04.2021 року та копії документів з Генеральної консульства Російської Федерації повернуті до Шевченківського РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області через відсутність підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства. Позивач стверджує, що він має цілком обґрунтовані підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства та отримання паспорта громадянина України, а Головне управлінням ДМС України в Дніпропетровській області безпідставно відмовлено у прийнятті такої декларації, чим відповідно порушило права позивача.
08.11.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника позивача адвоката Романюка Івана Миколайовича надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить: вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області вчиняти дії щодо скасування рішення про набуття громадянства України ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 10.11.2021 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Романюка Івана Миколайовича про забезпечення позову відмовлено, з підстав її необгрунтованості.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Москва, перебуваючи в громадянстві Російської Федерації та відповідно до рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 25.11.2019 року, набув громадянство України за територіальним походженням на підставі ст.8 Закону України «Про громадянство України», а саме у зв`язку із народженням діда на території України до 24.08.1991 року.
На підставі рішення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 25.11.2019 року, ОСОБА_1 03.02.2020 року видано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 , дійсне до 25.11.2021 року.
У зв`язку з ухваленим відповідачем рішенням про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 , позивачем подано до відповідача зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України та подати до відповідача документ про припинення громадянства Російської Федерації, або ж у разі неотримання з незалежних від нього причин документа про припинення громадянства Російської Федерації - подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави та повернути національний паспорт громадянина Російської Федерації до уповноваженого органу цієї держави.
Позивач, вважаючи наявність в нього незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, 05.04.2021 року, відповідно до вимог чинного законодавства України, направив на адресу відповідача декларацією про відмову від іноземного громадянства з відповідними додатками, що підтверджують наявність незалежних від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (вартість оформлення виходу з громадянства (підданства) Російської Федерації становить 4004 грн., що перевищує половину мінімальної заробітної плати, установленого законом України на момент, коли особа набула громадянства України).
Відповідачем надано відповідь на вказане звернення, оформлену у вигляді листа від 11.05.2021 року вих. №1201.4.4-4476/12.2-21, зі змісту якої вбачається, що позивачу повернуто декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації від 05.04.2021 року та копії документів з Генконсульства Російської Федерації, оскільки відсутні підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
Мотивуючи це тим, що у відповідача відсутні підстави для прийняття від ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства Російської Федерації, оскільки за інформацією Посольства Російської Федерації в Україні розмір консульського збору становить 1820 грн., що не перевищує половину мінімальної заробітної плати на момент прийняття рішення про набуття ним громадянства України.
З аналогічного питання, ініційованим ДМС України, Міністерство закордонних справ України листом від 18.01.2021 року №71/15-532/4-2424 у відповідь на запит ДМС України щодо надання актуальної інформації про тарифи консульських зборів за оформлення припинення громадянства, повідомило, що для заявників - громадян Росії консульський збір за оформлення виходу з громадянства РФ у продовж 2019-2020 рр. становить 65 доларів США, що в еквіваленті становить - 1820 грн.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови у прийнятті декларації про відмову від громадянства Російської Федерації протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року №2235-III (далі-Закон №2235-III).
Положеннями статті 6 Закону №2235-III закріплено, що громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону №2235-III особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Частиною 5 статті 8 Закону №2235-III передбачено, що іноземці, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
За правилами абз.12, 13 ст.1 Закону №2235-III зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.
Відповідно до п.16 ч.1 ст.1 Закону №2235-III декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Вищевказані норми дають можливість зробити висновок, що особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, якщо вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України.
Як вбачається з матеріалів даної справи, листом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 11.05.2021 року за вих. №1201.4.4-4476/12.2-21 позивачу було повідомлено, про те, що за інформацією Посольства Російської Федерації в Україні розмір консульського збору становить 1820 грн., що не перевищує половину мінімальної заробітної плати на момент прийняття рішення про набуття ним громадянства України.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вартість саме оформлення припинення громадянства Російської Федерації (оформлення заяви про вихід із громадянства РФ) не перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України, і розмір якої складав 2086,5 грн. (4173/2=2086,5), а тому відсутні незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у позивача права на подання декларації про відмову від громадянства Російської Федерації до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в якого, у свою чергу, не виникає обов`язку з прийняття відповідного документа.
Отже, з огляду на вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом, та норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у даній справі, суд вважає, що відповідач під час прийняття рішення про відсутність підстав для подання декларації у позивача, діяв в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приймаючи до уваги наведені вище висновки, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що ОСОБА_1 у задоволенні позову слід відмовити.
У відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у порядку та в строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя І.В. Тулянцева