Справа № 420/11421/21
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Танцюри К.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ман -Сервіс до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Ман -Сервіс до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанов Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №242380 від 12.04.2021р., №280798 від 17.05.2021р.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Танцюрою К.О. від 27.07.2021р. передано заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю Ман-Сервіс про відвід судді Танцюри К.О. від 26.07.2021р. до відділу з надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду для визначення судді, з метою вирішення питання про відвід, у порядку визначеному ст. 31 КАС України.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Радчука А.А. від 28.07.2021р. відмовлено у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю Ман -Сервіс від 26.07.2021р. про відвід судді Танцюри К.О. по справі №420/11421/21.

Ухвалою суду від 03.08.2021р. ухвалено передати заяву представника Товариства з обмежено відповідальністю Ман-Сервіс про відвід судді Танцюри К.О. від 02.08.2021р. до відділу з надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду для визначення судді, з метою вирішення питання про відвід, у порядку визначеному ст. 31 КАС України.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Юхтенко Л.Р. від 04.08.2021р. відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Ман-Сервіс про відвід судді Танцюри К.О. від 02.08.2021р.

Ухвалою від 07.09.2021р. відкрито провадження у адміністративній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Ман -Сервіс до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанов Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №242380 від 12.04.2021р., №280798 від 17.05.2021р., призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано у Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки належним чином засвідчені копії постанов Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки №242380 від 12.04.2021р., №280798 від 17.05.2021р. та документів на підставі яких їх прийнято, матеріали зобов`язано було надати до Одеського окружного адміністративного суду у строк до 05.10.2021р.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовної заяви позивач у позовній заяві зазначив, що не погоджується із прийняттям постанов Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно господарського штрафу №242380 від 12.04.2021р., №280798 від 17.05.2021р. Позивач вказав, що не був належним чином повідомленим про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. Разом з тим, як вказав позивач з актів та довідок неможливо встановити на якому пункті проводилось зважування, а зважування транспортного засобу з вантажем, що на час руху змінює розподіл навантаження на осі транспортного засобу, не можуть вважатись правильним. Разом з тим, позивач просив суд врахувати, що дозвіл на перевезення подільного вантажу діючим законодавством не передбачено.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи, однак відзив на позовну заяву до суду не надходив. Витребувані документи до суду від Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки не надано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

13.09.2021р. та 29.03.2021р. посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку додержання вимог законодавства про атомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме транспортного засобу VOLVO НОМЕР_1 , що належить ТОВ «МАН СЕРВІС» за результатами якої складено акти: №271612 від 13.03.2021р. №271854 від 29.03.2021р.

Під час перевірки виявлено порушення вимог абз. 14,15 ч.1 статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт перевищення встановлених законодавством вагових норм перевезення вантажу без відповідного дозволу, п.22.5 ПДР України.

На підставі висновків актів перевірки №271612 від 13.03.2021р. №271854 від 29.03.2021р., Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №242380 від 12.04.2021р. про стягнення штрафу у розмірі 17000,00грн. та №280798 від 17.05.2021р. про стягнення штрафу у розмірі 8500,00грн.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України Про автомобільний транспорт від 5 квітня 2001 року № 2344-III, відповідно до ст.6 якого державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567, п.3 якого передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Статтею 1 Закону України Про автомобільний транспорт встановлено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Тобто, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники.

За приписами ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 р. №3353 - ХІІ з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 22.1 ПДР маса вантажу, що перевозиться і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Згідно ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005р. № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі - ПДР) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Таким чином, правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:

- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;

- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

В свою чергу, відповідно абз.14, 15 ч.1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаної норми абз. 14, 15 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за вказаною нормою необхідним є встановлення факту перевезення вантажу без відповідного дозволу.

Головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Унаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

З огляду на не передбачення на законодавчому рівні можливості отримання особою дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 14, 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ за відсутність такого дозволу.

У такому випадку до перевізника має бути застосована відповідальність у вигляді нарахування посадовою особою Укртрансбезпеки плати за проїзд, відповідно до п. 31-1 Порядку №879.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 р. № 814/1460/16.

В свою чергу, суд враховує, що з 01.10.2021р. набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю», яким внесено зміни до абз.14-16 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" та який саме з цієї дати передбачає відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників та застосування адміністративно-господарські штрафи за перевищення габаритно вагових норм при перевезенні як неподільного вантажу без відповідного дозволу так подільного вантажу, що підтверджує вищевказані висновки суду.

Крім того, суд враховує при прийнятті рішення, що відповідачем недотримано вимоги Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 р. №1567 (далі - Порядок № 1567) в частині належного сповіщення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, пунктом 25 Порядку №1567 встановлено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

При цьому, відповідно до пункту 27 Порядку № 1567, у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Заперечуючи правомірність оскаржуваної постанови, позивач посилався на неналежне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості взяти участь у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявне повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення КУпАП, направлене Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки на адвокатський запит представника позивача від 27.05.2021р., адресований ТОВ «МАН-Сервіс» щодо розгляду справи по акту перевірки №271854 від 29.03.2021р. Докази отримання позивачем вказаного повідомлення відповідачем до суду надано не було.

Поряд з цим, повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення КУпАП, адресований ТОВ «МАН-Сервіс» щодо розгляду справи по акту №271612 від 13.03.2021р взагалі відсутнє у матеріалах справи.

Докази направлення та/або отримання адресатом повідомлень про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення КУпАП в матеріалах справи відсутні.

Позбавлення заінтересованої особи можливості взяти участь у розгляді справи, яка стосується її безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду справи, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення.

При вирішенні спору суд також враховує, що у п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно господарського штрафу №242380 від 12.04.2021р., №280798 від 17.05.2021р. є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що з актів та довідок неможливо встановити на якому пункті проводилось зважування, оскільки чинним законодавством України не встановлено, що вказані дані повинні бути зазначені у вказаних документах. В свою чергу, суд враховує, що в актах про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів зазначено місце розташування пункту габаритно-вагового контролю, а в актах проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт позивачем не зазначено будь-яких зауважень щодо зважувального обладнання, яке було використано.

Поряд з цим, суд не враховує посилання позивача на те, що існуюча методика зважування не розповсюджується на транспортні засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу у русі, оскільки п. 12.5 Правил №363 для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

За таких обставин, суд наголошує, що відповідальність за пакування, навантаження, розміщення вантажу несе перевізник, а тому в усіх випадках нерівномірного навантаження на осі відповідальність за таке навантаження має нести перевізник, як учасник дорожнього руху та вказані доводи не виключають відповідальності за виявлені порушення за умови перевищення загальної маси транспортного засобу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

01.11.2021р. до суду від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00грн.

На підтвердження понесених витрат представником позивача додано до позовної заяви та заяви про розподіл судових витрат ордер про надання правничої (правової) допомоги від 24 червня 2021 року; додаткова угода до договору від 15.04.2021р., акт надання послуг №3 від 18.10.2021р.

Згідно із п.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4, 5 ст. 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положеннями ч.3-5 ст.143 КАС України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 5.3 додаткової угоди при розрахунку вартості правничої допомоги, вказаної у п. 5 додаткової угоди, враховується час, витрачений адвокатом, його партнерами, що складає не більше 15 годин. Час, витрачений понад вказану норму, оплачується на підставі окремого рахунку, за тарифами, вказаними в прайс-листі адвоката.

Також представником позивача надано акт надання послуг № 3 від 18.10.2021 р., в якому вказано перелік виконуваних адвокатом робіт.

В свою чергу, у постанові від 24.01.2019р. у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час, тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. по справі № 826/841/17.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року по справі №810/2760/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З наданих представником позивача документів неможливо встановити кількість часу, витраченого на надані послуги, однак з урахуванням положень п. 5.3 Додаткової угоди до договору №15 від 15.04.2021р. про надання правничої допомоги, вбачається, що час, витрачений адвокатом складає не більше 15 годин.

Слід зазначити, що дана справа віднесена до справ незначної складності та її розгляд здійснювався в порядку спрощеного провадження.

Крім того, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду встановила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. При цьому, представником позивача жодним чином не обґрунтовано розмір відповідної суми «гонорару успіху».

Дослідивши обсяг наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, складність справи, суд приходить до висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу у даній справі.

Отже, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, суд вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Ман -Сервіс задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю Ман -Сервіс адміністративно господарського штрафу №242380 від 12.04.2021р., №280798 від 17.05.2021р.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки ( вул.Успенська, 4 м.Одеса) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ман -Сервіс (код , вул. Одеська 16, смт. Овідіополь, Одеська обл.) судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра