Справа № 140/6945/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/6945/20 пров. № А/857/13655/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Шевчук С.М., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, ухвалене суддею Димарчук Т.М. у м. Луцьку о 16 год 23 хв. у справі № 140/6945/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.01.2020 року № , № , № .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області № від 31 січня 2020 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 31 січня 2020 року № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 239588, 92 грн (в тому числі 159725, 95 грн за податковим зобов`язанням, 79862, 97 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями).

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області № частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору у сумі 19965,73 грн (в тому числі 13310, 49 грн за податковим зобов`язанням, 6655, 24 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями)

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 2118, 82 грн.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що не включаються до складу валових витрат витрати позивача на утримання сідельних тягачів, зокрема, на придбання запчастин, мастил, дошок, фанери, ДСП та послуг з ремонту транспортних засобів; документально непідтверджені витрати на придбання дизельного палива в сумі 132859,09 грн.; витрати позивача на сплату штрафів. Тому у цій частині суд зробив висновок про правомірність збільшення позивачу податку на доходи фізичних осіб за рахунок виключення цих витрат із валових. В частині виключення витрат на придбання у 2017 році дизельного палива на суму 528589,61 грн. із валових витрат, а також виключення з податкового кредиту вартості придбаних у ТзОВ «Аква Прінт» послуг, суд першої інстанції зробив висновок про протиправність збільшення позивачу розміру податку на доходи фізичних осіб та зменшення позивачу розміру від`ємного значення суми ПДВ на суму 5938 грн.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржили позивач та відповідач, подавши апеляційні скарги.

Позивач у апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині висновків про правомірність збільшення позивачу податку на доходи фізичних осіб за рахунок виключення витрат на утримання сідельних тягачів, зокрема, на придбання запчастин, мастил, дошок, фанери, ДСП та послуг з ремонту транспортних засобів; документально непідтверджених витрат на придбання дизельного палива в сумі 132859,09 грн.; витрат позивача на сплату штрафів із валових витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що сідельні тягачі відносяться до вантажних транспортних засобів, внаслідок чого вважав, що витрати на утримання сідельних тягачів, зокрема, на придбання запчастин, мастил, дошок, фанери, ДСП та послуг з ремонту транспортних засобів не відносяться до валових витрат.

Таку позицію позивач пояснює тим, що, згідно із Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності, сідельні тягачі належать до товарної позиції «трактори колісні для напівпричепів, код товарної позиції 870120, а, відтак, на думку позивача, не є вантажними транспортними засобами. Звідси слідує, що сідельні тягачі не є товарами подвійного призначення, а тому витрати на їх утримання позивач вправі відносити до валових витрат. Крім цього, позивач вважає помилковим висновок відповідача про правомірність виключення із валових, витрат позивача на сплату штрафів, оскільки сплата штрафів пов`язана із господарською діяльністю, яку веде позивач.

Відповідач у апеляційній скарзі вважає неправильним висновок суду першої інстанції про протиправність виключення відповідачем із валових, витрат позивача на придбання у 2017 році дизельного палива, а також зменшення від`ємного значення сум податку на додану вартість, який включається до податкового кредиту.

Таку позицію відповідач пояснює тим, що дизельне паливо, яке придбав позивач не використане у господарській діяльності позивача, а тому, на думку відповідача, обов`язок віднести витрати на придбання дизельного палива виникає тоді, коли це паливо почне використовуватись у господарській діяльності позивача. Що стосується вартості придбаної у ТзОВ «Аква Прінт» продукції (кулькові ручки, чашки, пакети і календарі із зображенням напису «Leontev»), то відповідач вважає, що ця витрачена на придбання цих товарів суми не можуть бути віднесені до податкового кредиту, оскільки така продукція не призначена для використання у межах господарської діяльності позивача.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 29.07.1992 року та здійснює господарську діяльність за такими видами: вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (КВЕД 52.29) та інше.

У період з 13.11.2019 року по 02.12.2019 року ГУ ДПС у Волинській області провело документальну планову виїзну перевірку позивача за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року.

За результатами перевірки відповідач 09.12.2019 року склав акт перевірки № 6853/03-20-13-02/208702070, яким зафіксовано такі порушення податкового законодавства позивачем:

- п.44.1 ст.44, п. 177.2, п.п. 177.4.5 п.п. 177.4.6. п. 177.4, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, а саме занижено податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 806662,66 грн, в тому числі за 2017 рік на суму 648950,47 грн та за 2018 рік на суму 157712,19 грн.

- пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164, підпункт 1.3 пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено військовий збір на загальну суму 67221,89 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 54079,12 грн та за 2018 рік на суму 13142,68 грн.

- п. 189.1 ст.189, п. 198.5 «г» ст.198, п. 199.1 ст.199, п.200.1 п.200.4 «в» ст.200 Податкового кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України 28.01.2016 року № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» (у редакції наказу Міністерства фінансів України 23.02.2017 року № 276, внаслідок чого завищено суму від`ємного значення за грудень 2018 рік, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 5938 грн.

Такі висновки обґрунтовані тим, що позивач завищив валові витрати на суму 4 481 459, 24 грн, в тому числі за 2017 рік на 3 605 280, 41 грн, за 2018 рік на 876178, 83 грн, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на ту ж суму.

Позивач до складу валових витрат включив витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме витрати на придбання запчастин, дошок, фанер, ДСП, мастил до вантажних транспортних засобів та послуг із їх ремонту на загальну суму у 2017 році 2484792,86 грн та у 2018 році на суму 915852, 07 грн. Крім того, до складу валових витрат позивач включив витрати на придбання дизпалива на суму 528589,61 грн (однак, такі витрати не пов`язані з господарською діяльністю саме у звітному періоді - 2017 році); витрати у розмірі 54 917, 82 грн щодо сум сплачених штрафів у 2017-2018 році; витрати на суму 144485, 41 грн, які є документально не підтвердженими; витрати на суму 392494, 71 грн, щодо придбання дизельного палива, первинні документи щодо яких не відповідають вимогам, які до них ставляться. Перевіркою також встановлено заниження позивачем зобов`язання з ПДВ на загальну суму 5 938 грн.

На підставі акта перевірки відповідач 31.01.2020 року прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування на 1209993, 99 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 806 662,66 грн та за штрафними санкціями 403 331,33 грн;

- № про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується за результатами річного декларування на 100 832, 84 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням 67 221,89 грн та за штрафними санкціями 33610,95 грн;

- № про зменшення позивачу розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 5938,00 грн та застосування штрафної санкції в сумі 1484,50 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначений пунктом 177.4 статті 177 ПК України. До таких, зокрема, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1); суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (підпункт 177.4.3); інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4).

Разом з тим, відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

До основних засобів подвійного призначення відповідно до підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України належать: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Відповідач виключив зі валових витрат позивача витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, а саме вантажних автомобілів, на загальну суму 3400644, 93 грн, з них на придбання запчастин, мастил, дошок, фанери, ДСП та послуг з ремонту вантажних транспортних засобів на суму 2484792, 86 грн за 2017 рік та на суму 915852, 07 грн за 2018 рік.

Таким чином з`ясуванню у цьому випадку підлягає те питання, чи є сідельні тягачі, якими володіє позивач, вантажними транспортними засобами, тобто основними засобами подвійного призначення.

В цьому випадку апеляційний суд звертає увагу на таке.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ від 05.04.2001 року (далі - Закон № 2344-ІІІ).

В розумінні статті 1 цього Закону автомобільним транспортним засобом є колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Тобто, Закон 2344-ІІІ поділяє автомобільні транспортні засоби за характером використання на такі різновиди: пасажирський, вантажний та спеціальний.

Згідно з визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2344-III, автомобілем вантажним є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів. Таким чином, основною характеризуючою ознакою вантажного автомобіля, в порівнянні з іншими транспортними засобами, є його використання з метою перевезення вантажів.

Відповідно до норм Закону №2344-ІІІ напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Згідно з визначенням поняття «сідельний тягач», наведеним у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

При цьому, відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою.

Отже, сідельний тягач у поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та є транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак відноситься до категорії вантажних автомобілів. Тому правильною є думка суду, що автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.11.2019 року у справі № 807/250/18 та від 04.03.2021 року у справі № 500/2170/19.

Натомість, апеляційний суд відхиляє доводи позивача про застосування до визначення поняття сідельного тягача Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі УКТ ЗЕД), оскільки така містить системи опису та кодування товарів, а також ставки податків і застосовується в цілому для проведення митних процедур.

Також, апеляційний суд відхиляє твердження позивача про те, що у зв`язку із прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» № 466-ІХ від 16.01.2020 року, з переліку основних засобів подвійного призначення виключено вантажні автомобілі, оскільки закон не має зворотної сили в часі.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що відповідач правомірно дійшов висновку про безпідставність включення позивачем до складу валових витрат позивача, витрат на утримання основних засобів подвійного призначення (сідельних тягачів та напівпричепів).

Щодо включення витрат на сплату штрафів до валових, зокрема за 2017 рік на суму 54917,82 грн та за 2018 рік на суму 5671 грн, то апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що витрати на сплату штрафів не передбачені пунктом 177.4 статті 177 ПК України, який містить перелік витрат, які включаються до валових витрат господарської діяльності, а отже такі витрати не включаються до витрат, що пов`язані із господарською діяльністю позивача. Отже, відповідач правомірно зменшив валові витрати позивача на вказану суму.

Крім цього відповідач зазначає, що позивач до складу витрат за 2017 рік включив документально не підтверджені витрати на суму 144485, 41 грн., згідно з наступними авансовими звітами: № 228 від 11.05.2017 року на суму 8419, 46 грн; № 225 від 06.05.2017 року на суму 3521,92 грн; № 229 від 09.05.2017 року на суму 7311,33 грн; № 246 від 05.05.2017 року на суму 3266, 35 грн; № 221 від 05.05.2017 року на суму 2409, 34 грн; № 227 від 10.05.2017 на суму 35295,38 грн; № 226 від 08.05.2017 року на суму 11852, 65 грн; № 157 від 05.04.2017 на суму 17588,7 грн; № 99 від 07.03.2017 року на суму 15708, 30 грн; № 324 від 01.07.2017 року на суму 11626, 32 грн; № 621 від 21.12.2017 року на суму 16792, 06 грн; № 100 від 08.03.2017 року на суму 10693, 6 грн.

Відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України до складу витрат підприємця не включаються документально не підтверджені витрати.

При розгляді цієї справи у суді першої інстанції позивач надав лише один чек на паливо від 22.06.2017 року на суму 1606, 50 Zl (злотих), що еквівалентно 11626, 32 грн і підтверджує витрати на вказану суму, згідно з авансовим звітом № 324 від 01.07.2017 року.

Таким чином, з урахуванням того, що витрати на дизельне паливо у розмірі 11626,32 грн підтверджуються відповідним первинним документом (чек на придбання дизельного палива від 22.06.2017 року), який є у матеріалах справи, то суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, правильно вказав про безпідставне віднесення до складу валових витрат документально не підтверджених витрат у 2017 році у розмірі 132 859, 09 грн (144485, 41 грн - 11626, 32 грн = 132859, 09 грн).

Відповідач також заперечує правомірність включення відповідачем до складу валових, витрат позивача на придбання у 2017 році дизельного пального на суму 528589, 61 грн, яке в кількості 24322, 32 л знаходилось на залишках (станом на 31.12.2017 року) та не брало участі в оподатковуваних операціях і не пов`язано з отриманням валового доходу за 2017 рік.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що пункт 177.4 статті 177 ПК України передбачає включення до переліку валових, витрат, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів. При цьому, ні цей пункт, ні інші норми Податкового кодексу України не пов`язують включення до складу валових витрат лише витрат на придбання товарів чи послуг, які почали використовуватись у господарській діяльності особи. Тому, на думку апеляційного суду, позивач правомірно включив до складу валових витрат, витрати на придбання дизельного палива, яке необхідне для заправки сідельних тягачів.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими твердження відповідача про відсутність первинних документів на підтвердження витрат у 2017 році на суму 392494, 71 грн на придбання дизельного пального, оскільки надані суду чеки на придбання пального та фактури відповідають вимогам, які ставляться до первинних документів, зокрема містять відомості про придбання відповідної кількості пального, його вартість та проведення розрахунку, а тому повністю підтверджують понесенні підприємцем витрати в ході здійснення господарської діяльності у 2017 році на суму 392494, 71 грн.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції в тому, що відповідач довів лише факт завищення позивачем витрат у сумі 3 594 092, 84 грн, в тому числі у 2017 році у сумі 2 672569, 77 грн, у 2018 році у сумі 921 523, 07 грн., а відтак заниження на цю суму чистого оподатковуваного доходу.

Також, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції щодо того, що витрати позивача щодо придбання у ТзОВ «Аквапрінт» послуг, а саме нанесення знаку для товарів та послуг «LEONTEV» на продукцію, в тому числі на ручки, чашки, паперові кульки та транспортні засоби є рекламою підприємцем своєї підприємницької діяльності, і така використовується безпосередньо в підприємницькій діяльності. Такі дії позивача підпадають під визначення реклами, яке є у Законі України «Про рекламу».

Тому апеляційний суд вважає, що сплачений у вартості придбання цих послуг податок на додану вартість у розмірі 5938, 00 грн підставно віднесений позивачем до податкового кредиту при визначенні зобов`язань з податку на додану вартість. А тому, податкове повідомлення-рішення № від 31.01.2020 року необхідно скасувати.

Підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 31.01.2020 року є заниження позивачем військового збору на загальну суму 67221, 89 грн, в тому числі за 2017 рік на 54079, 12 грн, за 2018 рік на 13142,68 грн. Як видно із розрахунку штрафної санкції, її визначено у розмірі 50% від основної суми зобов`язання, донарахованої відповідачем.

Оскільки базою для нарахування військового збору з доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, є сума чистого оподатковуваного доходу за відповідний рік, а судом установлено правомірність висновку контролюючого органу про заниження підприємцем такого доходу за 2017-2018 роки у сумі 3 594 092, 84 грн, тому збільшення грошового зобов`язання за вказаним платежем у сумі 80867, 10 грн ( основний платіж 3 594 092, 84 грн х 1, 5 % = 53911, 40 грн; штрафна санкція 53911, 39 грн х 50 % = 26955, 70 грн) є правомірним.

Тому у частині донарахування військового збору в сумі 19965,73 грн (в тому числі 13310,49 грн за податковим зобов`язанням, 6655, 24 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями) податкове повідомлення-рішення від 31.01.2020 року № необхідно скасувати.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційних скарг безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в справі № 140/6945/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді С. М. Шевчук
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складений 08.11.2021 року через перебування судді Шевчук С.М. з 22.10.2021 року по 24.10.2021 року у відпустці, а з 25.10.2021 року по 05.11.2021 року на листку тимчасової непрацездатності.