Справа № 320/14279/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

09 листопада 2021 року м. Київ № 320/14279/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області про зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

до суду звернувся ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області (код: 04363662, адреса: 07801, Київська обл., смт. Бородянка, вул. Центральна, 331) в якому просить суд:

- зобов`язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області виправити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно технічну помилку шляхом відкриття в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Розділу реєстру на об`єкт нерухомого майна: частина комплексу ДОК-22 філія ДП Міноборони України у вигляді нежитлової будівлі малярного цеху, літера "Б", площа нежитлової будівлі - 1689,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області виправити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно технічну помилку шляхом внесення в Держаний реєстр речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію за ОСОБА_1 права приватної спільної часткової власності на частину комплексу ДОК-22 філія ДП Міноборони України у вигляді нежитлової будівлі малярного цеху, літера "Б", площа нежитлової будівлі - 1689,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 14.06.2007, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4368.

У силу положень пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) суд, після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства у зв`язку з наступним.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої цієї статті).

З аналізу наведених норм права вбачається, що КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

Визначаючи предметну юрисдикцію справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Рішення суб`єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення відповідної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного Кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права (наприклад, права власності на об`єкт нерухомості), що виникло у певного суб`єкта в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду у порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Зі змісту позовної заяви вбачається, звернення позивача до суду з даним позовом обумовлене наявністю, за його твердженням, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно помилкової інформації щодо зареєстрованого за позивачем права власності.

Звернувшись до відповідача із заявою про виправлення вказаної помилки, позивач отримав відмову, яка на його переконання порушує законні права позивача на володіння та розпорядження своєю власністю, що в свою чергу підлягають судовому захисту.

При цьому, згідно викладеного позивачем, наявна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно помилкова інформація пов`язана з об`єктом нерухомості, частина якого зареєстрована за позивачем, а саме внаслідок наявності такої інформації у позивача виникли зміни у речовому праві на об`єкт нежитлової нерухомості.

Таким чином, даний спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Дана правова позиція повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №817/3395/15 від 13 лютого 2019 року.

Суд наголошує, що спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Варто зазначити, що висновок суду, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 квітня 2021 року по справі № 420/2605/20.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З огляду на те, що позовна заява, з якою звернувся позивач, не містить ознак публічно-правового спору, суд зазначає, що такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі

Керуючись ст.ст. 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження по адміністративній справі №320/14279/21, за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Роз`яснити, що позивач має право звернутися до місцевого суду загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Панченко Н.Д.