Справа № 160/18243/21
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 листопада 2021 року Справа № 160/18243/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Єфанова Ольга Володимирівна, перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якій позивач просить:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок основної пенсії враховуючи складові середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, які встановлені з 01.03.2019 року згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» та додаткової пенсії за понаднормовий стаж відповідно до п.2 ст.56 Закону України «Про статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

2) зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 з 01.03.2019 основну пенсію враховуючі складові середньомісячного заробітку, а саме коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати/доходу в Україні з якої сплачено страхові внески у розмірі 1,17 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» та перерахувати додаткову пенсію, а саме за понаднормовий стаж у розмірі 13% згідно з п.2 ст.56 Закону України «Про статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

3) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок основної пенсії враховуючи складові середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, які встановлені з 01.05.2020 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» та додаткової пенсії за понаднормовий стаж відповідно до п.2 ст.56 Закону України «Про статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської Катастрофи»;

4) зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 з 01.05.2020 основну пенсію враховуючі складові середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, а саме коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати/доходу в Україні з якої сплачено страхові внески у розмірі 1,11 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» та перерахувати додаткову пенсію, а саме за понаднормовий стаж у розмірі 13% згідно з п.2 ст.56 Закону України «Про статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

5) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок основної пенсії враховуючи складові середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, які встановлені з 01.03.2021 року відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 127 від 22.02.2021 р. «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» та додаткової пенсії за понаднормовий стаж відповідно до п.2 ст.56 Закону України «Про статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

6) зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 з 01.03.2021 основну пенсію враховуючі складові середньомісячного заробітку для обчислення пенсії, а саме коефіцієнту збільшення показника середньої заробітної плати/доходу в Україні з якої сплачено страхові внески у розмірі 1,11 відповідно до Постанови Кабінету міністрів України № 127 від 22.02.2021 р. «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» та перерахувати додаткову пенсію, а саме за понаднормовий стаж у розмірі 15% згідно з п.2 ст.56 Закону України «Про статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Ухвалою суду від 11.10.2021 року позовну заяву залишено без руху для надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності підстав його пропуску та надання відповідних доказів.

Так, позивач звернувся 28.10.2021 року із заявою про поновлення строку звернення до суду в якій зазначив, що до даної заяви Позивач надає виписку від 21.10.2021 року в якій зазначено періоди з 01.01.2021 - 21.10.2021 та вбачається, що на пенсійний рахунок (карточку) Позивача, ГУ ПФУ у Дніпропетровській області виконуючи рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року по справі №160/6655/19 здійснив виплату пенсії 22.04.2021 року без індексації відповідно до постанов Кабінету Міністрів України та застосувавши 11% понаднормового стажу до всіх періодів (2017-2021 рік), хоча мав застосувати з 2017 по 28.02.2019 - 11% понаднормового стажу, з 01.03.2019 по 31.04.2020 - 13% понаднормового стажу, з 01.05.2020 по 28.02.2021 року - 13 % понаднормового стажу та з 01.03.2021 року по теперішній час - 15% понаднормового стажу.

При цьому, Позивач звертає увагу суду, що в період подання позовної заяви від 16.07.2019 року та до 21.04.2021 року, Позивачу виплачувалась індексація у розмірах - з 01.03.2019 року - з середньомісячного заробітку - 19735 грн., з коефіцієнтом індексації 1,17, що підтверджується протоколом/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії пенсійним фондом від 24.03.2019 року, з 01.05.2020 року - з середньомісячного заробітку - 21906,65 грн. з коефіцієнтом індексації 1,11, що підтверджується протоколом/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії пенсійним фондом від 16.01.2021 року, з 01.03.2021 року - з середньомісячного заробітку з коефіцієнтом 1,11 у сумі 24316,88 грн., що підтверджується протоколом/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії пенсійним фондом від 23.02.2021 року.

Тобто, вказані показники для обчислення пенсії були нараховані пенсійним фондом відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України, але після перерахунку у квітні 2021 року та виплати 22.04.2021 року пенсійний фонд здійснював перерахунок пенсії за 2019, 2020, 2021 рік вже без врахування Постанов Кабінету Міністрів України з суми середньомісячного заробітку у розмірі 16868, 13 грн., що підтверджується протоколом розпорядження щодо призначення пенсії від 02.08.2021 року ( 22.04.2021 року на рахунок Позивача надійшла сума у розмірі - 9043, 79 грн. - це остаточна сума, пенсії, що вбачається з наданих доказів (виписки АК АТ «ПриватБанк» з 22.04.2021 по 23.09.2021 року та з письмової відмови пенсійного фонду щодо перерахунку та виплати пенсії на звернення Позивача).

Таким чином, у Позивача були відсутні підстави звертатися з позовом щодо індексації пенсії за відповідний період з 16.07.2019 року та відповідно з 01.03.2019, 01.05.2020 року та з 01.03.2021 року.

З цього приводу, слід зазначити, що ухвалою суду від 18 березня 2021 року затверджено звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.03.2021 року за №0400-010905-7/38228 про виконання рішення суду від 19.08.2019 року у адміністративній справі №160/6655/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

У вказаній ухвалі також зазначено, що 18.03.2021 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов новий звіт в якому зазначено, що рішення суду у справі Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виконано, а саме здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням висновків, зазначених у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 24.11.2020 року та згідно ч. 2 ст. 56 закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» донараховано 11 відсотків зарплати за понад нормований стаж з 10.01.2017 року. Сума пенсії після перерахунку склала 9043,79 грн. Сума доплати за період з 10.01.2017 року по 31.03.2021 в розмірі 86332,10 грн. нарахована на додаткову відомість та буде виплачена в квітні 2021 року. Таким чином, покладені судом зобов`язання вчинити дії виконані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні проти затвердження звіту не заперечувала.

Таким чином, про розмір перерахованої пенсії позивач дізнався з 18.03.2021 року та відповідно погодився з даним перерахунком не заперечуючи щодо затвердження звіту.

Крім того, слід звернути увагу, що позивач звертався з позовом 16.07.2019 року по справі №160/6655/19 щодо донарахування 11 відсотків зарплати за понаднормовий стаж з 10.01.2017 року та судом вирішено самі ці заявлені позовні вимоги.

Таким чином, отримуючи пенсію з 01.03.2019 року, з 01.05.2020 року без донарахування 13 % (як зазначено в заяві від 28.10.2021 року) позивач був обізнаний про порушення своїх прав та про те, що судом вказані питання не розглядалися у справі №160/6655/19.

Отже, в даному випадку позивачем пропущено строк звернення з позовними вимогами

Як вже зазначено в ухвалі від 11.10.2021 року, 31 березня 2021 року Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 240/12017/19 (адміністративне провадження № К/9901/15971/20) ухвалив постанову, в якій застосував шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справі про перерахунок та виплату заборгованості з пенсії. При цьому, Верховний Суд вважав, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

У цій справі Верховний Суд також відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 року у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 року у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 року у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18).

До того ж, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначила, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Крім того, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Отже, суддя керується висновком Верховного Суду, викладеного у вказаній вище справі № 240/12017/19.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства , пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Так, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 року у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.. Водночас суд зауважив, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з постановою від 30.01.2019р. у справі №755/10947/17, незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Отже, суддя керується висновком Верховного Суду, викладеного у вказаній вище справі № 240/12017/19.

Суддя зазначає, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Адміністративний суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, що також прописано у Рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року, яким визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Оскільки перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно встановити початок його перебігу, який законодавець визначив альтернативно - як день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, законодавством регламентовано чіткі строки звернення до суду з адміністративним позовом, перебіг яких починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

Отже, законодавством передбачено, що у разі, якщо особа не знала про порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №521/21851/16-а).

Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 04 березня 2021 року у справі №240/12017/19:

Колегія суддів звертає увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує, а не тим, хто спить.

Враховуючи не визнання судом поважними підстави пропуску строку звернення позивача з даним позовом до адміністративного суду, позовна заява підлягає поверненню в частині п.1, п.2, п.3, п.4 позовних вимог.

У відповідності до п.9 ч.4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись п.1 ч.4 ст.169, ст.248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії в частині п.1, п.2, п.3, п.4 позовних вимог повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.2 ст.256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.293, ст.295 КАС України.

Суддя О.В. Єфанова