Справа № 823/2592/18
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2021 року

Київ

справа №823/2592/18

адміністративне провадження № К/9901/8705/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №823/2592/18

за позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Мірошника Сергія Васильовича про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 жовтень 2018 року (суд у складі головуючого судді - Кульчицького С.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Кузьменка В. В., суддів: Василенка Я. М., Шурка О. І.,),

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 02 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Мірошника Сергія Васильовича, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 25.07.2018 та заяви про зменшення позовних вимог від 21.09.2018, просив:

1.1. визнати неправомірним рішення за № РВ-018 від 27.04.2018 державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Мірошника Сергія Васильовича про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

1.2. зобов`язати державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Мірошника Сергія Васильовича провести державну реєстрацію земельної ділянки площею 12, 677 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Ташлицької сільської ради.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач протиправно відмовив провести державну реєстрацію земельної ділянки площею 12, 677 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Ташлицької сільської ради, посилаючись на неподання позивачем рішення органу виконавчої влади про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Позивач стверджує, що Смілянською районною державною адміністрацією Черкаської області як уповноваженим органом порушено строки розгляду його заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки. Відтак, вважає, що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою він набув автоматично.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 жовтень 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

4. Рішення судів мотивовані тим, що відповідач, відмовляючи у реєстрації земельної ділянки, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки позивач не надав всіх передбачених законом документів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касатор також просив передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, зазначивши, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

6. Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем (суб`єктом владних повноважень) не подано відзиву на позовну заяву до суду із доказами направлення його іншим учасникам справи, що, у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Проте, усупереч наведеному, суди розглянули позовну заяву по суті та відмовили у її задоволенні.

Касатор вказує, що бездіяльність органів, визначених в статті 123 Земельного кодексу України, не перешкоджає процесу оформлення земельної ділянки, оскільки здійснення замовлення на виготовлення документації із землеустрою можливе без отримання дозволу на її виготовлення.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій мали застосовувати норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури відведення земельних ділянок» № 366-VII від 02.07.2013 року, яким було запроваджено принцип «мовчазної згоди» та внесені відповідні зміни до ст. 123 Земельного кодексу України та до ст. 55 Закону України «Про Землеустрій», а не Закон України «Про Державний земельний кадастр» № 36/3 від 01.07.2011 року, який прийнятий раніше та суперечить Закону № 366-VII. У зв`язку із наведеним, касатор вказує на наявність виключної правової проблеми, що, на його думку, є підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

7. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Гімона М.М., суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Юухвалою від 05 квітня 2019 року відкрив провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

8. У зв`язку зі зміною спеціалізації судді-доповідача Гімона М.М. (відповідно до рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл касаційних скарг, зокрема, касаційної скарги у справі № 823/2592/18.

9. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 червня 2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Стрелець Т.Г., судді: Стеценко С.Г., Тацій Л.В., справу передано головуючому судді.

10. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надавав.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. 16.04.2018 позивач звернувся до державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Мірошника Сергія Васильовича із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки площею 12, 677 га, яка розташована у адміністративних межах Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області.

12. Рішенням від 27.04.2018 № РВ-018 позивачу відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з таких підстав:

- невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру;

- подання заявником документів не в повному обсязі;

- із заявою звернулася особа, яка не може бути заявником відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

13. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

14. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

15. 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

16. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

17. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.

18. Вирішуючи клопотання касатора про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду у зв`язку із наявністю виключної правової проблеми та для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, колегія суддів Верховного Суду виходить з наступного.

Згідно з частиною п`ятою статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Частинами першою та другою статті 347 КАС України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи; питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується більшістю від складу суду, що розглядає справу.

Проаналізувавши зазначені в клопотанні підстави, якими заявник обґрунтовує необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні такого, оскільки суд не вбачає в спірних відносинах виключної правової проблеми, такі правовідносини врегульовано нормами права, які в повній мірі дозволяють вирішити спір.

Аналогічна правова позиція вже висловлювалась Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № №2340/4242/18, прийнятої за аналогічних правовідносин.

Відтак, касаційна скарга підлягає розгляду по суті Касаційним адміністративним судом у складі Верховного суду.

19. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла наступних висновків.

У ході розгляду справи судами встановлено, що ОСОБА_1 подав до Смілянської районної державної адміністрації 18 заяв від 15.06.2016 про надання дозволів на складання документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок площею 14,5 га, 16,5 га, 25,6 га, 13,5 га, 8,0 га, 10,0 га, 20,1 га, 12,0 га, 8,5 га, 14,0 га, 20,0 га, 11,1 га, 35,8 га, 15,0 га, 9,8 га, 11,0 га, 12,2 га, 10,2 га, в натурі (на місцевості) для передачі в оренду терміном на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (до моменту отримання власниками державних актів на право власності на цю земельну ділянку) за рахунок нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок в адміністративних межах Ташлицької сільської ради (за межами населеного пункту) Смілянського району Черкаської області, які Смілянської районною державною адміністрацією не були задоволені.

Вказані заяви ОСОБА_1 від 15.06.2016 зареєстровані відповідачем 17.06.2016 за №1947/01-14.

Листом Смілянської районної державної адміністрації від 04.08.2016 №01-14/1947 позивача повідомлено про те, що оскільки ним не надано жодного документа для ідентифікації і визначення правового статусу земель, на які він претендує, районна державна адміністрація не має правових підстав для задоволення клопотання. У листі також йдеться, що на сьогодні єдиним можливим ідентифікатором земельних ділянок у відповідності до норм пункту 2 ст. 16 Закону України «Про земельний кадастр» є їх кадастровий номер.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 у справі №823/1006/16 визнано неправомірними дії Смілянської районної державної адміністрації в частині відмови позивачу у наданні дозволів на складання документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок площею 14,5 га, 16,5 га, 25,6 га, 13,5 га, 8,0 га, 10,0 га, 20,1 га, 12,0 га, 8,5 га, 14,0 га, 20,0 га, 11,1 га, 35,8 га, 15,0 га, 9,8 га, 11,0 га, 12,2 га, 10,2 га, для передачі в оренду терміном на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (до моменту отримання власниками державних актів на право власності на цю земельну ділянку) в адміністративних межах Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області (за межами населеного пункту).

Визнано протиправним та скасовано рішення Смілянської районної державної адміністрації, викладене в листі від 04.08.2016 №01-14/1947, про відмову позивачу у наданні дозволів на складання документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в адміністративних межах Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області (за межами населеного пункту).

Зобов`язано Смілянську районну державну адміністрацію розглянути вказані заяви позивача про надання дозволів на складання документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та прийняти одне з відповідних рішень, передбачених ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України. Вказане рішення суду набрало законної сили.

Вищевказана постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 по справі №823/1006/16 набрала законної сили 03.12.2016.

Судами встановлено, що станом на час розгляду цієї адміністративної справи №823/2592/18 суду не надано доказів прийняття Смілянською районною державною адміністрацією рішення на виконання вимог вищевказаної постанови суду від 07.11.2016 по справі №823/1006/16 щодо надання позивачу дозволів на складання документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок.

20. Зі змісту оскаржуваного рішення від 27.04.2018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру вбачається, що підставами для відмови стали: невідповідність поданих документів вимогам, установленим статтею 55 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру; подання заявником документів не в повному обсязі; із заявою звернулася особа, яка не може бути заявником відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру.

З цього приводу колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на таке.

За правилами частини третьої статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VI (далі також - Закон №3613-VI) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

а) завдання на складання технічної документації із землеустрою;

б) пояснювальну записку;

в) матеріали топографо-геодезичних робіт;

г) кадастровий план земельної ділянки;

ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки;

д) відомості про встановлені межові знаки.

Таким чином, як вбачається зі змісту зазначених вище норм та оскаржуваного рішення державного кадастрового реєстратора, фактично підставою для відмови у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру стала відсутність дозволу на виготовлення документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 12, 677 га, яка розташована у адміністративних межах Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області.

21. Згідно з пунктом "а" частини третьої статті 22 Земельного кодексу України (тут і надалі - в редакції, чинній станом на дату виникнення правовідносин) землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (далі також - Закон №899-IV) нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Відтак, невитребувані земельні ділянки, право на які належить громадянам, які в свою чергу його ще не реалізували (не виділили їх в натурі та не одержали на них державних актів) передаються в розпорядження районних державних адміністрацій та можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №3613-VI державний земельний кадастр - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №3613-VI ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону; внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру; оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно з частинами першою та другою статті 24 Закону №3613-VI державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відтак, вказаними правовими нормами передбачено обов`язок органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування прийняти рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Отже, з моменту отримання заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі в оренду строком на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок в адміністративних межах Ташлицької сільської ради (17.06.2016), Смілянська районна державна адміністрація повинна була у місячний строк перевірити цю заяву на відповідність її вимогам закону і за наслідками перевірки - дати дозвіл на розроблення документації із землеустрою або надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Разом з тим, Смілянською районною державною адміністрацією у місячний строк не було прийнято жодного із рішень, передбачених статтею 123 Земельного кодексу України.

В абзаці третьому частини третьої статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Верховний Суд зауважує, що строк для прийняття Смілянською районною державною адміністрацією рішення за заявою позивача від 17.06.2016 в розумінні частини третьої статті 123 Земельного кодексу сплинув 18.07.2016.

Відтак, у визначені законом строки такі повноваження райдержадміністрацією не реалізовані.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами касатора, що неприйняття жодного з рішень за заявою протягом визначеного законом строку, як це передбачено в абзаці третьому частини третьої статті 123 Земельного кодексу України, слід вважати мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Земельний кодекс України пов`язує виникнення у особи права на замовлення розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу з такими умовами: 1) замовлення розроблення документації у місячний строк з дня закінчення строку, встановленого для прийняття рішення щодо заяви про надання дозволу на розроблення технічної документації; 2) письмове повідомлення органу, який мав прийняти рішення щодо його заяви; 3) укладення та надання до письмового повідомлення договору на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

22. У позовній заяві та касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що він, не отримавши у визначений законом строк будь-якого рішення за результатами розгляду заяви від 17.06.2016, уклав договір із спеціалізованою організацією про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки та 10.08.2016 подав до Смілянської районної державної адміністрації повідомлення про замовлення розроблення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі в оренду терміном на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За таких підстав, Верховний Суд зазначає, що позивачем виконані всі умови, передбачені статтею 123 Земельного кодексу України, за яких він набув право на замовлення розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу.

Суди встановили, що із заявою про державну реєстрацію земельної ділянки позивач звернувся до реєстратора 16.04.2018.

Оскільки, як встановлено в ході розгляду цієї справи, станом на дату звернення до відповідача із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру позивач виготовив технічну документацію на земельну ділянку без отримання дозволу районної державної адміністрації, однак за наявності у нього такого права, тобто правомірно, мотиви, наведені відповідачем в оскаржуваному рішенні, є безпідставними.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позивачем право на державну реєстрацію земельної ділянки отримано на підставі «мовчазної згоди», відтак перелік документів, що підлягають направленню до державного кадастрового реєстратору неможливо надати в повній мірі.

Відповідачем не конкретизовано, які саме документи не було додано позивачем до своєї заяви і, відповідно, не убачається з рекомендацій, указаних у рішенні від 27.04.2018.

23. Судами встановлено, що згідно листа Смілянської районної державної адміністрації від 04.08.2016 №01-14/1947 позивача повідомлено, що оскільки ним не надано жодного документа для ідентифікації і визначення правового статусу земель, на які він претендує, районна державна адміністрація не має правових підстав для задоволення клопотання про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою. У листі також йдеться, що на сьогодні єдиним можливим ідентифікатором земельних ділянок у відповідності до норм пункту 2 ст. 16 Закону України "Про земельний кадастр" є їх кадастровий номер.

З цього приводу колегія суддів Верховного Суду зазначає, що вказана обставина не відміняє того, що позивач набув право на розробку технічної документації із землеустрою без надання дозволу з огляду на порушення райдержадміністрацією строку, встановленого статтею 123 Земельного кодексу України.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірним рішення державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Мірошника Сергія Васильовича за №РВ-018 від 27.04.2018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.10.2020 у справі №2340/4242/18 та від 21.07.2020 у справі №823/176/17.

24. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача провести державну реєстрацію земельної ділянки площею 12,677 га, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Ташлицької сільської ради, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних у цій справі правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2019 у справі №813/2273/18.

Колегія суддів зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій.

Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями.

Зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені.

Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

З урахуванням наведеного, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію земельної ділянки площею 12,677 га згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Ташлицької сільської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи, що судами першої та апеляційної інстанції повністю встановлено фактичні обставини справи, проте неправильно застосовано норми матеріального права, суд касаційної інстанції вважає за необхідне скасувати оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

25. Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи №823/2592/18 на розгляд Великої Палати Верховного Суду - відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 жовтень 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року по справі №823/2592/18 - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Смілі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Мірошника Сергія Васильовича № РВ-018 від 27.04.2018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобов`язати Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Сміла Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву Мірошника Сергія Васильовича про державну реєстрацію земельної ділянки площею 12, 677 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Ташлицької сільської ради згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Ташлицької сільської ради.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г.Стрелець

Судді А.І. Рибачук

Л.В. Тацій