Справа № 640/25251/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії № 1 від 04.11.2019 №198 про неуспішне проходження атестації заступником начальника управління ювенальної юстиції Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора № 1550ц від 15.11.2019 про звільнення її з посади заступника начальника управління ювенальної юстиції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 20.11.2019 р.;

- поновити її на попередній роботі та в органах прокуратури для забезпечення виконання функцій прокуратури. В разі реорганізації, ліквідації вказаного управління ювенальної юстиції на рівнозначну посаду в Офіс Генерального прокурора;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.11.2019 включно по день ухвалення судового рішення.

На обґрунтування своїх вимог позивач стверджувала, що станом на момент прийняття рішення № 198 кадрова комісія не була утворена в Офісі Генерального прокурора.

ОСОБА_1 зазначала, що вона не прибула на складання іспиту оскільки у період з 22.10.2019 по 25.10.2019 перебувала на лікарняному.

Позивач звертала увагу на те, що неявка для проходження атестації не може вважатись неуспішним проходженням атестації.

ОСОБА_1 акцентувала увагу на тому, що у наказі № 1550ц від 15.11.2019 не вказано конкретних підстав звільнення.

Незаконність звільнення позивач також обгрунтовувала тим, що ані ліквідації, ані реорганізації органу прокуратури не відбулося.

Позивач зазначала, що її не було попереджено про звільнення та не враховано її переважне право на залишення на роботі.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії №1 від 04.11.2019. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора № 1550ц від 15.11.2019. Поновлено позивача на посаді заступника начальника управління ювенальної юстиції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 21.11.2019. та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.11.2019 по 04.08.2021 у розмірі 902 729 грн. 75 коп. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати згадане рішення та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, скаржник звертає увагу на те, що в силу пункту 6 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» позивач вважається такою, що персонально попереджена у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та не зверталась у встановленому порядку із заявою про перенесення проходження іспиту.

Апелянт посилається на те, що Порядком проходження прокурорами атестації не передбачено можливості відкликати раніше подану заяву про проходження атестації.

За твердженням відповідача суд дійшов помилкового висновку про те, що обов`язковою умовою для звільнення позивача повинна бути наявність факту ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, оскільки такою підставою є виключно рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, стверджуючи про законність та обгрунтованість судового рішення, зазначає, що відповідачем не було взято до уваги її заяву про часткове відкликання зави про переведення до Офісу Генерального прокурора.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що саме через хворобу вона не змогла взяти участь у першому етапі атестації. При цьому, кадрова комісія не включала її графіку складання іспиту на 04.11.2019.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що з липня 1994 року ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури.

Наказом № 1384ц від 02.09.2015 позивача переведено на посаду заступника начальника управління ювенальної юстиції Генеральної прокуратури України.

15 жовтня 2019 року позивач звернулась до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до Генерального прокурора заяву за вх. № 47 у якій повідомляла, що вона відкликає свою заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію від 15.10.2019 р., як таку, що суперечить вимогам Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», Кодексу законів про працю України та подану під примусом.

У цей же день, позивач подала заяву голові Першої кадрової комісії ОСОБА_2 у якій зазначала, що відповідно до затвердженого 17.10.2019 графіку складання іспиту її включено до групи № 1.

Названою заявою позивач інформувала голову кадрової комісії про те, що 21.10.2019 вона відкликала заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію від 15.10.2019 у зв`язку з чим просила виключити її графіку складання іспиту.

04 листопада 2019 року кадровою комісією № 1 прийнято рішення № 198 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Це рішення вмотивовано тим, що ОСОБА_1 не з`явилась на складання іспиту.

На підставі рішення кадрової комісії Генеральним прокурором видано наказ № 1550ц від 15.11.2019, яким позивача звільнено з посади заступника начальника управління ювенальної юстиції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 20 листопада 2019 р. на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 р. № 1697-VII (надалі за текстом - «Закон № 1697-VII»).

До 25.09.2019 частиною 1 статті 7 Закону № 1697-VII визначалось, що систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX (надалі за текстом - «Закон № 113-IX») були внесені зміни у названий закон.

Відповідно до цих змін систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Пунктом 6 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX установлено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно пункту 7 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом (тут та надалі норми у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до пункту 9 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

За змістом пунктів 10, 11 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації. Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Порядок проходження прокурорами атестації затверджено наказом Генерального прокурора № 221 від 03 жовтня 2019 року (надалі - Порядок №221).

Відповідно до пункту 1 Розділу І Порядку №221 атестація прокурорів - це встановлена розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Згідно пунктів 2, 4 Розділу І Порядку №221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

За приписами пункту 9 Розділу І Порядку №221 атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Пунктом 10 Розділу І Порядку №221 визначено, що заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.

Отже, проведення атестації прокурорів було визначено на законодавчому рівні як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

При цьому обов`язковою підставою для проведення атестації є особисто подана прокурором заява про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій:

- зазначено про намір пройти атестацію;

- надано згоду на обробку персональних даних;

- надано згоду на застосування процедур та умов проведення атестації.

Пунктом 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Як свідчать матеріали справи, 15 жовтня 2019 року позивач звернулась до Генерального прокурора із заявою про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію.

У подальшому, 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до Генерального прокурора заяву за вх. № 47 у якій повідомляла, що вона відкликає свою заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора та про намір пройти атестацію від 15.10.2019, як таку, що суперечить вимогам Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», Кодексу законів про працю України та подану під примусом.

Так, пунктом 1 розділу І Порядку № 221 визначено, що після завершення строку для подання заяви, вказаної у пункті 9 розділу І цього Порядку, кадрова комісія Формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

На виконання вказаних норм, що першою кадровою комісією затверджено графік складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, відповідно до якого позивача включено до графіку складання іспиту (перший етап), датою проведення тестування позивача визначено 23.10.2019.

Проте, як вбачається з матеріалів справи у визначений день, час та місце для складання іспиту позивач не з`явилась, про причини неявки не повідомив та заяву про перенесення дати іспиту до кадрової комісії не надала.

Оскільки обов`язковою умовою для призначення прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур є успішне проходження ними атестації та надання їх згоди на призначення, подання до початку проходження першого етапу атестації заяви про відкликання поданої заяви та про виключення з графіку складення іспиту вказує на відсутність бажання позивача щодо його переведення до Офісу Генерального прокурора з дотриманням чітко визначеного підстав у Законі.

Отже, позивач була обізнана щодо умов та процедур проведення атестації, визначеним у Порядку № 221, у тому числі з можливими наслідками неподання заяви про переведення на посаду в Офісі Генерального прокурора та про намір у зв`язку з цим пройти атестацію або неявки без поважних на те причин на будь-який з етапів атестації та звільненням на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII.

У даному випадку, подаючи заяву про намір пройти атестацію 15.10.2019, прокурор чітко усвідомлював наслідки своїх дій та як результат таких дій звільнення з посади до початку проведення атестації прокурорів, в той час як позивача було допущено до проходження атестації, тобто на підставі його заяви він підлягав атестації.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів доходить висновку, що рішення кадрової комісії від 04 листопада 2019 року №198 прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом та пропорційно.

Як наслідок, наказом Генерального прокурора від 15.11.2019 року № 1550ц позивача звільнено з посади заступника начальника управління ювенальної юстиції Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до вимог «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.

У даному випадку, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що на час звільнення позивача з посади були відсутні ознаки ліквідації та реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймав посади, та ознаки скорочення кількості прокурорів такого органу прокуратури, що свідчить про відсутність підстав для застосування п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII.

Так, згідно з пунктом 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII за умови настання однієї із підстав, наприклад рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

З аналізу наведеної норми вбачається, що Закон № 113-IX пов`язує звільнення з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону № 1697-VII не з рішеннями про ліквідацію чи реорганізації органу прокуратури або про скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, а насамперед з процедурою проходження прокурорами атестації як складовою частиною процесу реформування органів прокуратури, введеного в дію Законом № 113-IX з дня набрання ним чинності.

Також, згідно з пунктом 4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

З наведеної норми слідує, що початок роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур законодавець поставив у залежність від прийняття Генеральним прокурором рішення стосовно початку роботи відповідного органу прокуратури, а не від прийняття рішення про ліквідацію чи реорганізацію Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, скорочення кількості прокурорів відповідного органу прокуратури.

У свою чергу, Наказом Генерального прокурора України від 23.12.2019 № 351 «Про день початку роботи Офісу Генерального прокурора» відповідно до пункту 4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-IX, визначено днем початку роботи Офісу Генерального прокурора - 2 січня 2020 року.

У той же час, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

З наведених норм вбачається, що застосування відповідачем підпункту 1 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX на момент звільнення позивача не потребувало наявності рішення Генерального прокурора стосовно початку роботи Офісу Генерального прокурора.

Оскільки Закон № 113-ІХ визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, то він є спеціальним законом до спірних правовідносин, а тому пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, який визначає загальні підстави для звільнення, не є застосовним у розв`язанні спірних правовідносин щодо оскарження рішення атестаційної комісії, незгоди з результатами атестації та наказу про звільнення з посади прокурора за результатами такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №640/24727/19.

У даному випадку, запровадження законодавцем такого механізму реформування органів прокуратури України, дійсно, певною мірою є втручанням у приватне життя особи прокурора в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в аспекті умов проходження публічної служби (професійної діяльності). Однак таке втручання в цьому разі прямо передбачено законом і переслідує абсолютно легітимну мету відновлення довіри суспільства до функціонування органів прокуратури України. Міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності в цьому разі є повністю співставною зі ступенем втручання держави з аналогічною метою в діяльність особи на посаді професійного судді, що було визнано і законним, і конституційним згідно з висновком Конституційного Суду України від 20 січня 2016 року № 1-в/2016.

Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про незабезпечення балансу між публічним інтересом суспільства на формування корпусу прокурорів системи органів прокуратури України та приватним інтересом заявника на продовження служби в органах прокуратури, оминаючи процедуру атестації.

Отже, на переконання колегії суддів, у спірних правовідносинах позивач перебувала у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, не могла не усвідомлювати юридичних наслідків непроходження одного з етапів атестації чи неявки для проходження відповідного етапу атестації.

Таким чином, підсумовуючи викладене, з урахуванням того, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», є неявка на складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, колегія суддів приходить до переконання, що наказ Генерального прокурора №1550ц від 15 листопада 2019 року виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку є похідними, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 09 листопада 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко