Справа № 520/18894/21
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

08 листопада 2021 року № 520/18894/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Севастьяненко К.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі Відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3 (вул. Любові Малої, буд. 45, м. Харків,61039, ) про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через свого представника звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- зобов`язати Новобаварський відділ поліції ГУ НП в Харківській області (після перейменування - Відділ поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3) (код юридичної особи - 40108599) надати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) письмову відповідь на його заяву від 17.08.2021 року;

- стягнути з Новобаварського відділу поліції ГУ НП в Харківській області (після перейменування - Відділ поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3) (код юридичної особи - 40108599) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) понесені ним та документально підтверджені судові витрати, що складаються з витрат на правову допомогу в сумі 2 560 грн. 00 коп. та судового збору в сумі 908 грн. 00 коп., а всього - 3 468 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 17.08.2021 року звернувся із заявою до начальника Новобаварського відділу поліції ГУ НП в Харківській області (після перейменування Відділ поліції № 1 Харківського районного управління № 3) про отримання відомостей за фактом звернення до співробітників Національної поліції з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення. Одночасно, на думку позивача, відповідач не розглянув його звернення у порядку встановленому Законом України "Про звернення громадян"

Ухвалою суду від 04.10.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вказав, що у спірних правовідносинах діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні. Також зазначив, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними та задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Як свідчить зміст позовної заяви, в середині жовтня 2020 року позивач повідомив відповідача, що невідомими особами здійснено крадіжку лічильника електричної енергії - засобу обліку електричної енергії, спожитої в квартирі АДРЕСА_2 . На місце крадіжки було викликано наряд патрульної поліції, співробітники якого зафіксували факт повідомлення про кримінальне правопорушення.

Також, 20 грудня 2020 року позивачем повторно повідомлено співробітників поліції про крадіжку лічильника електричної енергії.

Проте, жодної реакції на повідомлення позивача про вчинення кримінального правопорушення не відбулось, жодного документу про внесення відомостей за повідомленнями позивача до Єдиного реєстру досудових розслідувань чи, навпаки, про відмову внести такі відомості - позивачем не отримано.

За таких обставин, 17 серпня 2021 року позивач звернувся із заявою до начальника Новобаварського відділу поліції ГУ НП в Харківській області (після перейменування - Відділ поліції № 1 Харківського районного і управління поліції № 3) в якій просив: - терміново надати документ на підтвердження факту звернення до співробітників органів Національної поліції з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, що мало своїм проявом крадіжку лічильника електричної енергії - засобу обліку електричної енергії, спожитої в квартирі АДРЕСА_2 ; - якнайшвидше повідомити письмово про те, чи були внесені відомості, що містились в зверненнях, в Єдиний реєстр досудових розслідувань, та надати відповідного змісту Витяг; - повідомити, чи було визнано ОСОБА_1 потерпілим від цього злочину; - повідомити, чи викрито осіб, що здійснили крадіжку лічильника електричної енергії - засобу обліку електричної енергії, спожитої в квартирі АДРЕСА_2 та чи пред`явлено комусь підозру у вчиненні цього злочину; - постійно письмово інформувати ОСОБА_1 про стан та перебіг досудового розслідування у повідомленому кримінальному провадженні у вигляді крадіжку лічильника електричної енергії - засобу обліку електричної енергії, спожитої в квартирі АДРЕСА_2 . Вказана заява отримана відповідачем 26.08.2021 року.

Відповіді на заяву позивач не отримав.

Отже, для захисту своїх прав позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, заявлених в порядку адміністративного судочинства, суд зазначає наступне.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункту 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановлений законом"

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін "суб`єкт владних повноважень" означає: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У відповідності частин першої та другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Аналіз суті позовних вимог свідчить про те, що предметом позову є оскарження дій відповідача щодо ненадання належної відповіді на заяву позивача від 17.08.2021 року.

У свою чергу, як вбачається зі змісту заяви від 17.08.2021, заявник просив відповідача надати документ на підтвердження факту звернення до співробітників органів Національної поліції з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, що мало своїм проявом крадіжку лічильника електричної енергії, повідомити письмово про те, чи були внесені відомості, що містились в зверненнях, в Єдиний реєстр досудових розслідувань з наданням Витягу, чи було визнано його потерпілим від цього злочину, чи викрито осіб, що здійснили крадіжку, чи пред`явлено комусь підозру у вчиненні цього злочину, постійно письмово інформувати позивача про стан та перебіг досудового розслідування.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами.

Згідно з частиною першою статті 1, частиною першою статті 4 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139, унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме: заяву, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення - у термін, визначений ч. 1 ст. 214 КПК України.

Отже, перевірка заяви позивача повинна проводитись в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР. Лише потім, у випадку, якщо посадова особа дійде висновку, що, наприклад, у викладеній ситуації немає ознак складу кримінального правопорушення, вона може винести постанову про закриття кримінального правопорушення.

Крім цього, згідно норми п. 11 ч. 1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України).

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, за приписами пункту 1 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 306 Кримінального процесуального кодексу України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Отже, правовідносини щодо розгляду заяв про вчинення кримінального правопорушення за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними.

Суд зазначає, що спір, який виник між сторонами, підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, оскільки захист прав заявника, з урахуванням обов`язковості дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшов такий позов, перевіряти та надавати оцінку обставинам, не властивим суду адміністративної юрисдикції, дотримання відповідачем приписів, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, зокрема щодо порядку реагування органами Національної поліції України на викладену в заяві інформацію, її обробку та як наслідок вчинення подальших дій.

Враховуючи вимоги, наведені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, Верховний Суд України неодноразово, зокрема, в постановах від 24.04.2012 по справі № 21-989во10, від 16.09.2015 по справі № 21-1666а15, вказував на те, що спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні, не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.05.2001 №6-рп/2001 зазначив, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської сфери.

Аналогічний висновок зроблено Конституційним Судом України у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Таким чином спір, який виник між сторонами підлягає розгляду в порядку передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Приписами статті 3 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидії корупції"(стаття 12 Закону України "Про звернення громадян").

Оскільки заява позивача стосується питання надання документу на підтвердження факту звернення до співробітників органів Національної поліції з повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з наданням витягу, розслідування кримінального провадження, визнання позивача потерпілим від кримінального правопорушення, питання повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, інформування позивача про стан та перебіг досудового розслідування, то вказана заява, відповідно до статті 12 Закону України "Про звернення громадян", не підлягає розгляду в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 60 Кримінального процесуального кодексу України заявником є фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.

Частиною другою статті 60 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, права заявника, зокрема: 1) отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 1-1) отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; 2) подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; 3) отримати інформацію про закінчення досудового розслідування.

Позивач є заявником у розумінні статті 60 Кримінального процесуального кодексу України, який може оскаржити рішення, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, визначених параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Законність процесуальних актів, дій чи бездіяльності, вчинених при здійсненні процесуальних повноважень, не може перевірятися поза межами передбаченого законом процесуального контролю.

Намагання здійснити контроль за процесуальною діяльністю поза межами відповідного процесуального регулювання є протиправним втручанням у діяльність особи, наділеної в установленому порядку процесуальними правами, та є посяганням на її процесуальну незалежність.

Отже, спори, які стосуються перевірки правомірності дій (рішень) правоохоронних органів, вчинених (прийнятих) при досудовому розслідуванні не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Таким чином, при визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.06.2018 по справі № 826/13340/15.

З урахування викладеного, суд дійшов висновку, що поданий позивачем адміністративний позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки заявлені ним вимоги пов`язані з оскарженням процесуальних дій та бездіяльності слідчих органів, розгляд яких можливий лише у порядку встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 2 ст. 238 КАС України).

Розглядаючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 132 КАС України).

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Суд зазначає, що клопотань про повернення судового збору матеріали справи не містять, провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, а спір по суті не вирішувався, через що суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо повернення та стягнення з відповідача судових витрат. Проте позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним клопотанням у визначені законом строки.

Керуючись ст. 238, 243, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі № 520/18894/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області в особі Відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3 про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачеві право на звернення з цим позовом до суду у порядку кримінального судочинства.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Севастьяненко К.О.