Справа № 120/10105/21-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 листопада 2021 р. справа № 120/10105/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвина Д.С.,

представника позивача: Юрченка Т.П.,

представника відповідача: Македонського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СтатусІнвестГруп" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень

в с т а н о в и в :

25.08.2021 року ТОВ "СтатусІнвестГруп" звернулось в суд з адміністративним позовом до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що з метою здійснення митного оформлення транспортного засобу позивачем подано Вінницькій митниці електронну митну декларацію №UA401020/2021/038297, із застосуванням преференції зі сплати ввізного мита.

Для підтвердження можливості застосування преференцій та країни походження товару, до митного органу надано рахунок-проформу (proforma invoice) FPR0/2021/06/001 від 17.06.2021 року, рахунок-фактуру (інвойс) FV/2021/06/071 від 21.06.2021 року, Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № PL/MF/AR0167189 від 27.07.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 08.01.2015 року, зовнішньоекономічний договір № 17-06-21/1 від 17.06.2021 року, митну декларацію країни відправлення 21PL331020Е0616858 від 02.07.2021 року.

Під час перевірки митної декларації та поданих документів у митного органу виникли сумніви щодо дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, у зв`язку із чим, митним органом прийнято рішення про направлення запиту з метою перевірки поданих позивачем документів про походження товару та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2021/01362.

Також, позивачу запропоновано подати нову митну декларацію без застосування преференційних ставок ввізного мита з країною походження товару "ЕU".

Позивач не погоджується з карткою з відмовою у застосуванні преференцій, однак враховуючи положення частини 7 статті 55 Митного кодексу України, з метою випуску товару у вільний обіг, 29.07.2021 року подав митну декларацію UA401020/2021/038455, в якій митна вартість придбаного товару визначена за основним методом - за ціною договору, без застосуванням преференції зі сплати ввізного мита.

02.08.2021 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA401000/2021/000035/1, яким вартість товару, заявлену ТОВ "СтатусІнвестГруп", збільшено до 10500 Євро.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, відповідачем сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА401020/2021/01387 від 02.08.2021 року.

Позивач не погоджується з рішенням про коригування митної вартості товарів № UА401000/2021/000035/1 від 02.08.2021 року, а також картками відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА401020/2021/01362 від 28.07.2021 року та №UА401020/2021/01387 від 02.08.2021 року, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки надані ТОВ "СтатусІнвестГруп" документи давали можливість митному органу переконатись в достовірності відомостей про митну вартість товару та вірності визначення митної вартості.

Вищевикладені обставини зумовили ТОВ "СтатусІнвестГруп" звернутись з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 30.08.2021 року відкрито провадження у даній справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 28.04.2021 року.

22.09.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема вказав, що згідно електронної митної декларації UA401020/2021/038297 від 28.07.2021 року до митного оформлення було заявлено товар: напівпричіп вантажний-цистерна, що був у використанні, категорія транспортного засобу 04, марка BURG, модель ВРО 10-24, ідентифікаційний номер кузова VIN: НОМЕР_2 , календарний рік виготовлення - 2008.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Митного кодексу України визначено, що перевірка документів та відомостей, які подаються митному органу під час переміщення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматологічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені МКУ).

Згідно п.5 ст.54 МКУ митний орган має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документу чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Згідно п.2 ст.52 МКУ декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

В результаті порівняння заявленої митної вартості транспортного засобу з наявною у митного органу інформацією щодо митної вартості оформлених раніше по системі схожих транспортних засобів виник сумнів в достовірності заявлених даних.

При цьому, ціни на аналогічні транспортні засоби на європейських сайтах з продажу транспортних засобів починаються від 11000 Євро, що значно перевищує задекларовану позивачем митну вартість.

Також, в платіжному дорученні від 22.06.2021 №38 зазначено "Prepayment for goods facture nr. FPRO/2021/06/001 від 17.06.21", що може свідчити що це не остаточний розрахунок за транспортний засіб, а попередня оплата (завдаток). В рахунку (фактурі) не міститься посилання на контракт, на виконання якого він виданий (виписаний).

Враховуючи вищевикладене, виник обґрунтований сумнів в достовірності поданих до митного оформлення документів. Враховуючи вищезазначене та положення ст.53 МКУ. 29.07.2021 декларанту були направлені електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів згідно 4.2,3 ст. 53 МКУ.

Декларант листом від 02.08.2021 № 300721-3 відмовився від надання додаткових документів. У зв`язку з цим, є підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо "дійсної вартості" транспортного засобу.

Відповідно до частин 5, 6 статті 55 Митного кодексу України з декларантом була проведена консультація з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митного органу.

Джерелом числового значення було обрано митну вартість 10500EUR та резервний метод визначення митної вартості, про що свідчить подана до митного оформлення ЕМД та ДМВ від 28.07.2021 № UA401020/2021/038297 з посиланням на раніше оформлену по митній системі ЕМД № UA204020/2021/251912 від 27.07.2021р. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була сплачена, відповідно до пп.2, 3 статті 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ.

В графі 33 оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості, вказана інформація щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості та джерела інформації, що використовувались посадовою особою митниці для визначення митної вартості.

Джерелом числового значення митної вартості було використано ЕМД від 27.07.2021 № UА204020/2021/25І912 за якою оформлено товар напівпричіп вантажний-цистерна. що був у використанні за таким самим кодом товару.

Вказана митна декларація (джерело інформації) за часом її оформлення - 27.07.2021 року найбільше була наближена до дати подачі позивачем ЕМД UA401020/2021/038297 від 28.07.2021 року.

В результаті консультації декларанту роз`яснено, що згідно з п.3 ст.52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом Держмитслужби, у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст.55 МКУ. Також роз`яснено право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду.

З огляду на зазначене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою суду 30.09.2021 року занесеною до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено на 12.10.2021 року.

12.10.2021 року представником позивача подано пояснення щодо обставин, які зазначені у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що вважає доводи відповідача необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду 12.10.2021 року занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті на 28.10.2021 року.

28.10.2021 року представником позивача подано до суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 28.10.2021 року, в судовому засіданні оголошено перерву до 02.11.2021 року.

02.11.2021 року на виконання вимог ухвали суду представником відповідача подано додаткові докази.

У судовому засіданні 02.11.2021 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. Також, представник відповідача заперечив щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. та вважав їх неспівмірними зі складністю справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

17.06.2021 року між підприємством "Uslugi Transportowe Mariusz Pajak, ul. Partyzantow 5, 35-541 Trzebinia. NIP:", як продавцем, та позивачем, як покупцем, укладено Контракт №17-06-21/1, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купляє 1 напівпричіп цистерну марки BURG, 2008 року виготовлення, що був у використанні (номер шасі НОМЕР_2 ) вартістю 4500 євро. Загальна сума контракту складає 4500 Євро. Оплата за товар здійснюється в формі 100% передоплати шляхом банківського переказу на рахунок продавця в строк до 29.06.2021 року. Поставка товару здійснюється згідно правил Інкотермс - 2010.

З метою митного оформлення напівпричепу, 28.07.2021 року позивачем подано відповідачу електронну митну декларацію №UA401020/2021/038297, із застосуванням преференції зі сплати ввізного мита.

Для підтвердження можливості застосування преференцій та країни походження товару, до митного органу надано рахунок-проформу (proforma invoice) FPR0/2021/06/001 від 17.06.2021 року, рахунок-фактуру (інвойс) FV/2021/06/071 від 21.06.2021 року, Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № PL/MF/AR0167189 від 27.07.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 08.01.2015 року, зовнішньоекономічний договір № 17-06-21/1 від 17.06.2021 року, митну декларацію країни відправлення 21PL331020Е0616858 від 02.07.2021 року.

Під час перевірки митної декларації та поданих документів у митного органу виникли сумніви щодо дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, у зв`язку із чим, митним органом прийнято рішення про направлення запиту з метою перевірки поданих позивачем документів про походження товару та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2021/01362 від 28.07.2021 року.

Також, в картці відмови зазначено, що митне оформлення товару №1 митної декларації необхідно провести без застосування преференційних ставок ввізного мита з країною походження товару "EU".

29.07.2021 року позивачем подано нову електронну митну декларацію UA401020/2021/038455, в якій митна вартість придбаного товару визначена за основним методом - за ціною договору, без застосування преференції зі сплати ввізного мита.

02.08.2021 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA401000/2021/000035/1, яким вартість напівпричепу, заявлену ТОВ "СтатусІнвестГруп" при декларуванні, збільшено до 10500 Євро.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару, відповідачем сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА401020/2021/01387 від 02.08.2021 року.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням про коригування митної вартості товарів та картками про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 34-1 ч. 1 ст. 4 МК України, митні органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.

Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. (ч. 2 ст. 52 МК України).

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (ч. 4 ст. 52 МК України).

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (ч.ч. 8, 9 ст. 52 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Положеннями ч. 5 ст. 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Разом з тим, судом встановлено, що з метою випуску напівпричепу у вільний обіг, 29.07.2021 року позивачем подано митну декларацію UA401020/2021/038455, в якій митна вартість придбаного товару визначена за основним методом - за ціною договору (4500 Євро).

На підтвердження митної вартості до митного органу було надано рахунок - проформу (proforma invoice) FPRO/2021/06/001 від 17.06.2021, рахунок-фактуру (інвойс) FV/2021/06/071 від 21.06.2021, Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № PL/MF/AR0167189 від 27.07.2021, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 08.01.2015, зовнішньоекономічний контракт № 17-06-21/1 від 17.06.2021, платіжне доручення в іноземній валюті № 38 від 22.06.2021 року, митну декларацію країни відправлення 21PL331020E0616858 від 02.07.2021.

Однак, рішенням № UA401000/2021/000035/1 від 02.08.2021 проведено коригування митної вартості товару та збільшено її розмір з 4500 Євро до 10500 Євро.

Підставою для коригування митної вартості стало те, що в результаті порівняння заявленої митної вартості транспортного засобу з наявною у митного органу інформацією щодо митної вартості оформлених раніше по системі схожих транспортних засобів, виникає сумнів в достовірності заявлених даних.

При цьому митний орган зауважив, що ціни на аналогічні транспортні засоби на європейських сайтах з продажу транспортних засобів починаються від 11000 Євро, що значно перевищує задекларовану митну вартість.

Також, зазначили, що в платіжному дорученні від 22.06.2021 №38 зазначено "Prepayment for goods facture nr. FPRO/2021/06/001 від 17.06.21", що, на їх думку, може свідчити про попередню оплату (завдаток). В рахунку фактурі не міститься посилання на контракт, на виконання якого він виданий (виписаний).

Суд вважає, що висновки відповідача про можливий завдаток та/або не повну оплату за товар безпідставними, оскільки, в зовнішньоекономічному договорі № 17-06-21/1 від 17.06.2021 зазначено, що оплата за товар в сумі 4500 євро здійснюється в формі 100% передплати, шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок продавця, у строк до 29 червня 2021 року.

Крім того, суд вважає, що відсутність в рахунку фактурі посилання на контракт, на виконання якого він виданий (виписаний) не може ставити під сумнів вказаний документ, оскільки в зазначеному рахунку вказано марку, модель та рік виготовлення напівпричепу, а також, vin-код транспортного засобу, який є унікальним та присвоєно виключно саме цьому напівпричепу і відповідає коду транспортного засобу, який зазначено в зовнішньоекономічному договорі, що був наданий митному органу разом із митною декларацією.

Що стосується наявної у митного органу інформації про митну вартість оформлених раніше схожих транспортних засобів то суд вважає, що така інформація не може слугувати підставою для коригування митної вартості, оскільки зі змісту використаної митним органом митної декларації вбачається, що товар, митне оформлення якого здійснювалось митною декларацією №UA204020/2021/251912 (напівпричіп паливна цистерна трьохвісний марки "Acerbi" модель "AS064003SP"), та напівпричіп, митне оформлення якого здійснював позивач (напівпричіп вантажний - цистерна, марки "Burg" модель "BPO 10-24"), є абсолютно різними, що свідчить про необґрунтованість дій відповідача при порівнянні їх митної вартості, як таких, що є ідентичними чи подібними та мають аналогічні характеристики.

Більше того, суд вважає, що документи які подані позивачем для визначення митної вартості товару не містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, містять всі відомості, що підтверджують відомості щодо ціни, що була фактично сплачена та підлягає сплаті за цей товар.

При цьому, суд звертає увагу на те, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Судом встановлено, що в рішенні про коригування митної вартості товарів відповідачем всупереч вказаним вище правовим нормам не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, за наслідками яких розпочалась процедура консультацій та причини, через які митна вартість імпортованого позивачем товару не може бути визначена за ціною договору.

Більш того, матеріалами справи не підтверджено факту надання декларантом документів, що містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішень щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

При цьому, сам лише факт неподання декларантом всіх запрошених документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 29 травня 2012 року у справі № 21-91а12 та від 31 березня 2015 року у справі № 21-127а15, у справі №826/3094/16 від 22 квітня 2021 року.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд дійшов висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод їх визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.

В той же час, посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, як на доказ правомірності оскаржуваного рішення, оцінюються судом критично, адже в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами.

Суд наголошує, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів UA 401000/2021/000035/1 від 02.08.2021 року не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, оскільки на час прийняття картки відмови в прийнятті митної вартості, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA401020/2021/01387 були відсутні підстави, передбачені ч. 6 статті 54 МК України, зазначене рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2021/01362, то суд зазначає наступне.

Законом України № 1678-VII від 16.09.2014р. ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, від 27.06.2014р.

Відповідно до пункту другого статті 26 розділу IV вказаної Угоди термін «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва».

Згідно з пункту першого статті 16 цього Протоколу товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію Угоди за умови подання одного з таких документів:

- сертифікату перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у додатку III до Протоколу, або

- у випадках, вказаних у статті 22 (1) Протоколу, - декларації інвойс, наданої експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Відповідно до статті 22 вказаного Протоколу декларація інвойс може бути складена експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.

Згідно з частиною третьою статті 2 зазначеного Протоколу експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього протоколу.

Відповідно до статті 33 цього Протоколу митні органи країни імпорту мають право здійснювати подальші перевірки підтвердження походження товару у довільному порядку або тоді, коли мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статус і походження відповідних товарів або виконання інших вимог даного Протоколу.

Згідно статті 43 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Пунктом 1 частини третьою статті 44 МК України передбачено, що у разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов`язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Відповідно до частини другою статті 36 МК України країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 36 МК України передбачено, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Частиною п`ятою статті 280 МК України визначено, що ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з, держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 281 МК України передбачено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Окрім цього, частиною першою статті 45 МК України визначено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Судом встановлено, що для підтвердження можливості застосування преференцій та країни походження товару, до митного органу надано рахунок-проформу (proforma invoice) FPR0/2021/06/001 від 17.06.2021 року, рахунок-фактуру (інвойс) FV/2021/06/071 від 21.06.2021 року, Сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № PL/MF/AR0167189 від 27.07.2021 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 від 08.01.2015 року, зовнішньоекономічний договір № 17-06-21/1 від 17.06.2021 року, митну декларацію країни відправлення 21PL331020Е0616858 від 02.07.2021 року.

Відповідно до частини першої статті 15 Регіональної конвенції про пан-євро-середноземноморські преференційні правила походження товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди, за умови подання сертифікату з перевезення товару EUR 1.

Сертифікат з перевезення товару EUR 1 має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником (ч.1 ст.16 наведеної Конвенції).

Поряд с цим, суд зауважує, що відповідно до міжнародного стандарту ISO 3779:2009 VIN-код (Vehicle Identification Number) - це ідентифікаційний номер транспортного засобу, що складається з комбінації цифрових та літерних умовних позначень. Код є обов`язковим елементом маркування та індивідуальний для кожного транспортного засобу.

Вказаний стандарт встановлює вимоги до трьох складових частин VIN-коду - міжнародного коду виробника (англ. World Manufacturer Identifier - WMI), описової частини ідентифікаційного номера транспортного засобу (англ. Vehicle Description Section - VDS) та до розпізнавальної частини ідентифікаційного номера транспортного засобу (англ. Vehicle Indicator Section - VIS).

З аналізу міжнародного коду виробника напівпричепу вантажного марки BURG (XLK - перші 3 символи VIN коду) вбачається, що він був виготовлений в Європі, а саме в Нідерландах.

У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що будь-які сумніви митного органу про країну походження напівпричепу є безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням наведеного слідує, що в даному випадку, сертифікат з перевезення товару EUR 1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 є підставою для застосування до товару тарифної преференції.

У разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей (ч.1 ст.45 МК України).

Пункт 5 статті 32 Регіональної конвенції про пан-євро-середноземноморські преференційні правила походження зазначає, що митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.

Судом встановлено, що для спростування чи підтвердження сумнівів у достовірності поданих документів, статусу походження напівпричепу, на час складання картки відмови, митним органом не здійснювалось будь-яких перевірочних дій, останнім не скеровувалися запити про надання відповідних доказів чи інформації щодо сертифікатів форми EUR1, на підставі якого здійснювалось ввезення товару.

Водночас, наданий митним органом лист щодо проведення перевірки документів про походження товарів №7112-1/1501/15/2542 від 26.10.2021 року до департаменту митних платежів, контролю митної вартості та митного тарифного регулювання ЗЕД, не свідчить про звернення митного органу до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Більше того, відповідний лист направлено до департаменту митних платежів, контролю митної вартості та митного тарифного регулювання ЗЕД лише 26.10.2021 року, тобто під час розгляду справи у суді.

Таким чином, митним органом не надано доказів невідповідності вимогам достовірності та правильності інформації про європейське походження товару, а також підтвердження тої обставини, що позивач не підтвердив відповідності товару вимогам правил про преференційне походження товару, а тому відмова у застосуванні преференційного режиму задекларованого товару є протиправною та підлягає скасуванню, а преференційний режим відновленню.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення судових втрат, слід вказати наступне.

Згідно ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до положень статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4540 грн., що підтверджується платіжним дорученням №801 від 25.08.2021 року.

Таким чином, враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі, на користь позивача необхідно стягнути сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 4540 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення на користь позивача витрат понесених ним на правову допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

В силу частин 2 та 3 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналізуючи наведені правові норми, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19, від 23 квітня 2021 року у справі №140/2371/19.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, представником позивача надано договір про надання правничої допомоги №08/21-а/4 від 06.08.2021, детальний розрахунок суми судових витрат та квитанцію про здійснення оплати гонорару адвоката в сумі 15000 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналізуючи вищевикладене та беручи до уваги заперечення відповідача щодо розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає, що понесені позивачем витрати в сумі 15000 грн. є неспівмірними зі складністю даної справи, що свідчить про їх завищення.

Оскільки, суд дійшов висновку про завищення витрат, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 10000 грн., що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці №UA401000/2021/000035/1 від 02.08.2021 року про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2021/01387 від 02.08.2021 року.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2021/01362 від 28.07.2021 року та відновити преференційний режим задекларованого товару.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СтатусІнвестГруп" (вул. Дмитра Майбороди, 2-А, оф.49, м.Вінниця, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4540 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 43997544).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлене: 09.11.2021 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович