Справа № 160/4544/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/4544/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Новошицька О.О.

за участю представника позивача Захарової Т.В.

представника відповідача Сліс А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року (головуючий суддя Горбалінський В.В.)

в адміністративній справі №160/4544/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " ІН ФУД" до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "ІН ФУД" звернувся 25.03.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, просив (а.с. 1-15 т. 1, ):

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, видане Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області форми «В1» від 11.02.2021 року № про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість поданого на бюджетне відшкодування в розмірі 10 119 580грн. та стягнення штрафних санкцій у розмірі 5 059 790грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, видане Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області форми «В4» від 11.02.2021 року № про зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість наступних податкових періодів в розмірі 804 322грн.

В обґрунтування позову зазначено, що контролюючим органом протиправно та необґрунтовано прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Зазначає, що в ході проведення перевірки ТОВ «ІН ФУД» контролюючому органу було надано всі необхідні документи для підтвердження дотримання вимог Податкового кодексу України при формуванні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року позовну заяву задоволено.

Визнано протиправним та скасовані податкові повідомлення-рішення, видані Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області:

- форми "В1" від 11.02.2021 року №.

- форми "В4" від 11.02.2021 року №.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 22 700грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано, що надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують на реальність господарських операцій та правильність формування позивачем бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період, що перевірявся. Рух активів при здійсненні господарських операцій підтверджується документами про оплату, податковими накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку, ці документи не мають дефектів форми, змісту або походження, що дає підстави для задоволення позовних вимог.

Не погодився з рішенням суду першої інстанції відповідач, подав апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що в ході документальної перевірки проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та основних засобів, а саме запасів сировини (сої, яєць курячих) та готової продукції (яєчного порошку, меланжу яєчного, олії соєвої гідратованої, шроту соєвого) та встановлено, що в складських приміщеннях зберігається готова продукція (яєчний порошок, меланж яєчний) з порушенням терміну та умов зберігання на загальну суму 49713794, 16 грн., у тому числі ПДВ 8 285 632,36 грн. Також відповідач зазначає, що при здійснені перевірки первинних бухгалтерських документів та аналізу рахунків бухгалтерського обліку не можливо встановити, яка саме тара обліковується по даному субрахунку. Вважає, що Товариством «ІН ФУД» при отриманні послуг від нерезидента, порушено п. 198.5 ст. 198 ПКУ та занижено за період, що перевіряється податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2020 року на суму 508 929 грн., у зв`язку із не нарахуванням податкових зобов`язань за послугами, які не використовуються у господарській діяльності підприємства та не підтверджені належним чином складеними первинними бухгалтерськими документами. Також зазначає, що згідно наданих до перевірки позивачем первинних документів (актів приймання - передачі виконаних робіт) встановлено, що акти не містять необхідних даних про зміст і обсяг господарської операції (деталізації виду надання послуг - їх виду, місця виконання, тощо) та іншої інформації, згідно з якою можливо зробити висновок щодо використання зазначених послуг у господарській діяльності ТОВ «ІH ФУД». Вказує, що встановлені перевіркою факти в сукупності вказують на неправомірність оформлення ТОВ «ІH ФУД» бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за період, що перевірявся.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу згідно якого просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції, викладені в апеляційній скарзі та в відзиві на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ІН ФУД» зареєстровано платником податку на додану вартість 17.06.2010 року за №100288961, станом на час проведення перевірки перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

На підставі наказу Головного управління ДЇІС у Дніпропетровській області від 17.12.2020 року №3337-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ІН ФУД» (податковий номер 21852766)» посадовими особами контролюючого органу, на підставі п.п. 19-1.1.6 п. 19-1.1 ст. 19-1, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, ст. 200, п. 522 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ІН ФУД» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 19.11.2020 № заявленого бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника у розмірі 10 119 580 грн.

14.01.2021 року за результатами перевірки складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки № 59777/04-86-07-07/21852766 (а.с. 16-56 т. 1).

На підставі акту №59777/04-86-07-07/21852766 від 14.01.2021 контролюючим органом винесені податкові повідомлення - рішення:

- форми «В1» від 11.02.2021 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 10 119 580грн., внаслідок чого застосовано штрафні санкції в розмірі - 5 059 790грн. (а.с. 57 т. 1).

- форми «В4» від 11.02.2021 № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі - 804 322 грн. (а.с. 59 т. 1)

Позивач вважає зазначені податкові повідомлення - рішення протиправними.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом спору є правомірність/протиправність податкових повідомлень-рішень щодо зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Бюджетне відшкодування ПДВ це компенсація державою суми ПДВ, який був сплачений у вартості придбаних товарів, робіт, послуг.

На бюджетне відшкодування ПДВ мають право усі платники ПДВ, як юридичні так і фізичні особи, якщо у декларації сума податкового кредиту перевищила податкове зобов`язання (так званий мінус).

Статтею 200 Податкового кодексу України встановлено Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) та строки проведення розрахунків.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

За правилами абзацу другого пункту 200.15 статті 200 ПК України, після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Згідно із підпунктом «ґ» пункту 200.12 статті 200 ПК України, зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зокрема, з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Згідно із пунктом 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Механізму відшкодування ПДВ регулюється Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №26 (Порядок №26).

Цим Порядком №26 визначено, що Міністерство фінансів України адмініструє реєстр та здійснює автоматичну обробку інформації ДФС та Казначейства щодо даних Реєстру заяв, як окремий інформаційний ресурс та забезпечує захист інформації відповідно до законодавства у сфері захисту державних інформаційних ресурсів. Формування Реєстру заяв здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства.

Згідно із пунктом 5 Порядку №26, заяви автоматично вносяться до Реєстру протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру заяв.

Відповідно до пункту 6 Порядку №26, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання ним податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточні рахунки платника.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт від 14.01.2021 року № 59777/04-86-07-07/21852766 про результати документальної позапланової виїзної перевірки (а.с. 16-56 т. 1).

Відповідач зазначає, що в ході перевірки проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей та основних засобів, а саме запасів сировини (сої, яєць курячих) та готової продукції (яєчного порошку, меланжу яєчного, олії соєвої гідратованої, шроту соєвого) та встановлено, що в складських приміщеннях зберігається готова продукція (яєчний порошок, меланж яєчний) з порушенням терміну та умов зберігання на загальну суму 49713794,16грн., у тому числі ПДВ 8 285 632,36грн.

Відповідач вважає, що порушенням терміну та умов зберігання вказаної продукції свідчить про відсутність реальності господарських операцій позивача, тому дійшов висновку, що позивач зобов`язаний нарахувати компенсаційні податкові зобов`язання з ПДВ за вересень 2020 року та жовтень 2020 року у сумі 8 285 632грн. (вересень 2020 1 060 945грн., жовтень 2020 7 224 687,36грн.) та відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПКУ скласти та зареєструвати в ЄРПН зведені податкові накладні та відповідні суми ПДВ.

Відповідач також вважає, що позивач при придбанні виробів з пластмас для транспортування та пакування яєць від нерезидента порушив п. 198.5 ст. 198 ПКУ та занизив за період, що перевірявся податкові зобов`язання з ПДВ за вересень 2020 року на суму 2123697,43грн. у зв`язку з не нарахуванням податкових зобов`язань за товари, використання яких у господарській діяльності підприємства не підтверджено належним чином.

Також відповідач вважає, що при отриманні послуг від нерезидента позивач порушив п. 198.5 ст. 198 ПКУ та занизив за період, що перевірявся податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2020 на суму 508 929грн. у зв`язку з не нарахуванням податкових зобов`язань за послугами, які не використовувалися в господарській діяльності підприємства, та не підтверджені належним чином складеними документами.

Крім того відповідач зазначає, що позивач включив до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним, отриманим від ТОВ «Ліндстрем» по послугам з обслуговування килимів та робочого одягу на суму ПДВ 5 642, 34грн. (вересень 2020 2853,89грн., жовтень 2020 2788,45 грн.), однак, акти приймання-передачі виконаних робіт не містять необхідних даних про зміст і обсяг господарської операції (відсутня деталізація виду наданих послуг, місця виконання та ін.) та іншої інформації згідно з якої можливо зробити висновок щодо використання зазначених послуг у господарській діяльності позивача. Тому відповідач дійшов висновку про нереальність господарських операцій.

Зазначені порушення, на думку відповідача, призвели до завищення суми ПДВ, яка заявлена позивачем до бюджетного відшкодування на суму 10 119 580грн. та суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації на суму 804 322грн.)

Також відповідач зазначає, що в порушення п. 201.1, п. 201.10 статті 201 ПКУ, позивачем не здійснено реєстрацію податкових накладних в ЄРПН в частині здійснення операцій, які не є господарською діяльністю позивача на суму ПДВ 10 923 901,57грн.

На підставі акту №59777/04-86-07-07/21852766 від 14.01.2021 контролюючим органом винесені податкові повідомлення - рішення:

- форми «В1» від 11.02.2021 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 10 119 580грн., внаслідок чого застосовано штрафні санкції в розмірі - 5 059 790грн. (а.с. 57 т. 1).

- форми «В4» від 11.02.2021 № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі - 804 322 грн. (а.с. 59 т. 1).

Надаючи оцінку висновкам податкового органу щодо здійснення позивачем порушень, а саме відсутності у позивача мети щодо отримання доходу та нереальності господарських операцій, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Водночас, в силу приписів п. 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість включає наступне:

- встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як - от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки, з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

- встановлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

- встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

- встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

- встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Матеріалами справи підтверджується, що перевіркою встановленні такі порушення, здійснені Товариством «ІН ФУД»:

1) при декларуванні за жовтень 2020 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування, встановлено порушення платником податків п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми ПДВ, яка заявлена до бюджетного відшкодування, на 10 119 580 грн. та суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) на 804 322 грн.

2) в порушення п. 201.1 ст. 201 ПКУ не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ 10 923 902 грн.

Як наслідок, на підставі акту №59777/04-86-07-07/21852766 від 14.01.2021 контролюючим органом винесені податкові повідомлення-рішення:

- форми «В1» від 11.02.2021 № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 10 119 580грн., внаслідок чого застосовано штрафні санкції в розмірі - 5 059 790грн. (а.с. 57 т. 1)

- форми «В4» від 11.02.2021 № про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі - 804 322грн. (а.с. 59 т. 1)

Колегія суддів апеляційної інстанції щодо встановленого контролюючим органом порушень відносно умов та строку зберігання продукції, зазначає наступне.

ТОВ «ІН ФУД» є власником фабрики харчових продуктів, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, сільська рада Вільненська, автодорога Новомосковськ - Королівка.

Для здійснення фінансово - господарської діяльності ТОВ «ІН ФУД» орендує наступні офісні приміщення, складські приміщення та транспортні засоби.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «ІН ФУД» укладено:

- договір оренди від 02.03.2016 року №16/2902-К-2 з ТОВ «ІНБЕЛ» ();

- договір оренди нерухомого майна від 24.07.2018 року №53/18 з ПрАТ «ЕРЛАН» ();

- договір оренди нежитлового приміщення від 24.10.2019 року №24/10-19 з ТОВ з «ДОКА Україна Т.О.В.» ();

- договір оренди нежитлового приміщення від 01.07.2020 року №48/20 з ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКРИБА»;

- договір оренди транспортного засобу від 02.12.2019 року №0212 з ТОВ ФІРМА «ТРИПЛЕКС» ();

- договір оренди рефрижераторного контейнеру б/в 40 фут від 31.10.2019 року №Ю31/10/19-ак з ТОВ «СВІТОВИЙ КОНТЕЙНЕРНИЙ СЕРВІС»;

- договір оренди транспортного засобу від 17.01.2020 року №13 з ПАТ «ПОЛТАВСЬКА ПТАХОФАБРИКА» ();

- договір оренди транспортного засобу від 04.09.2018 року №126/09 ОРТЗ з ТОВ «ІНТЕР - ЗАПОРІЖЖЯ»;

- договір оренди транспортного засобу від 01.01.2017 року №1-01/01/17 з ТОВ «ІНБЕЛ» ();

- договір оренди транспортного засобу №1-01/03/17 з ТОВ «ІНБЕЛ» ();

- договір оренди транспортного засобу від 06.02.2020 року №06/02 з ТОВ «УКРАЇНСЬКЕ ЗЕРНО» ();

- договір оренди вагону-будинку від 15.08.2016 року №16/1508 з ТОВ «ІНБЕЛ» ().

При цьому, в ході проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, а саме запасів сировини (сої, яєць курячих) та готової продукції (яєчного порошку меланжу яєчного, олії соєвої гідратованої, шроту соєвого) встановлено, що в складських приміщеннях зберігається готова продукція (яєчний порошок, меланж яєчний) з порушенням терміну та умов зберігання.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що податковий орган має досліджувати документи податкової звітності, при цьому податковий орган не має повноважень надавати оцінку строку зберігання готової продукції та необхідності утилізації продукції.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції висновки контролюючого органу зроблені на припущеннях, отже не можуть бути покладені в основу рішення суб`єкта владних повноважень.

Також матеріалами справи підтверджується, що між ТОВ «ІН ФУД» та

- ПрАТ «ЕРЛАН» укладений договір оренди приміщення № 53/18 від 24.07.2018 року, відповідно до якого ТОВ «Ін Фуд» орендує у ПрАТ «ЕРЛАН» нежитлове приміщення загальною площею - 1107,30 кв.м. - охолоджуючий склад, що розташований на першому поверсі двоповерхового будинку за адресою: м. Дніпро, вул. Берегова, буд. 135 ,

- ТОВ «ІНБЕЛ» () укладено договір оренди від 02.03.2016 року №16/2902-К-2;

- ПрАТ «ЕРЛАН» () укладено договір оренди нерухомого майна від 24.07.2018 року №53/18 ;

- «ДОКА Україна Т.О.В.» ()укладено договір оренди нежитлового приміщення від 24.10.2019 року №24/10-19 з ТОВ з;

- ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКРИБА» укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.07.2020 року №48/20.

Вказані договори підтверджують, що на складах зберігалась готова продукція ТОВ «ІН ФУД», а саме яєчний порошок, меланж яєчний.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Товариство «ІН ФУД» зверталось до ПрАТ «Ерлан» щодо підтвердження можливого зберігання товару на зазначених складах (нежитлових приміщеннях за вказаними вище Договорами), що орендуються, при температурі до 2 градусів С та відносної вологості повітря на рівні 60-70%.

Листом № 22 від 01.02.2021 року ПрАТ «Ерлан» надав відповідь позивачу, якою підтвердив можливість зберігання товару за таких умов, враховуючи наявність охолоджуючих установок.

Слід зазначити, що матеріали справи містять листи контролю температури та відносної вологості повітря.

Відповідно до ДСТУ 8719:2017 «Продукти яєчні. Технічні умови», термін зберігання продукція прямо залежить від температури зберігання. При температурі зберігання від 2 до 20 градусів Цельсію термін зберігання складає 6 місяців, при температурі зберігання до 2 градусів Цельсію термін зберігання складає 2 роки.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що судом першої інстанції при ухваленні рішення досліджено вказані листи контролю температур у приміщеннях зберігання товару, та встановлено, що позивачем дотримано технічні умови зберігання готової продукції, температурні показники та показники вологості повітря відповідають вимогам ДСТУ 8719:2017 та надано критичну оцінку твердженням податкової, що фактично склади не охолоджувалися через однакову суму відшкодування витрат на передачу активної електроенергії, оскільки вказані обставини не мають прямого зв`язку із дотриманням позивачем технічних умов зберігання, а відповідачем не доведено факт порушення умов зберігання.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає таку позицію суду першої інстанції правильною, а висновки відповідача помилковими.

При цьому, в ході розгляду справи з`ясовано, що під час перевірки контролюючий орган не здійснював вимір температури, що додатково вказує на безпідставність висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки щодо умов та строку зберігання товару позивача.

Виходячи з того, що контролюючий орган має перевіряти податкову звітність, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність тверджень контролюючого органу щодо порушення позивачем терміну та умов зберігання в складських приміщеннях готової продукція (яєчний порошок, меланж яєчний).

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити і про таке.

За правилами затвердження та складання Технічних (умов для встановлення більш і тривалого способу зберігання, ніж це передбачено в ДСТУ необхідно зберігати зразок партії Товару у відповідних умовах та строк на який Товариство має намір збільшити зберігання.

Після спливу такого строку зразок партії товару передається на лабораторні дослідження сертифікованому суб`єкту стандартизації і такий суб`єкт доходить висновку чи не знизилась якість товару при зберіганні в строк, що перевищує встановлений ДСТУ та підтверджує (валідує) термін зберігання продукції на більш довгий строк.

З матеріалів справи вбачається, що Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області склало експертні висновки № 002949 п/20 від 17 серпня 2020 року та № 002948 п/20 від 17 серпня 2020 року.

Зі змісту вказаних висновків встановлено, що дата виготовлення партій товару, які передані на експертизу - червень 2018 року.

У експертних висновках вказано, що товар позивача (білок яєчний сухий ферментований пастеризований, білок яєчний сухий ферментований зі здатністю до взбивания пастеризований) відповідає вимогам, які ставляться до такого виду продукції та Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області рекомендує реалізовувати такий товар за призначенням при дотриманні умов зберігання (тобто температури повітря до 2 градусів С та вологості повітря до 75%).

Зазначені висновки також враховано в листі Головного управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області від 25.01.2021 року вих. №04.4/1411.

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи свідчать про те, що позивач мав відповідну легітимну мету отримання доходу та здійснював реальні господарські операції щодо цього.

Щодо висновків контролюючого органу, що придбання яєць у підприємств -постачальників позивача здійснювалось у ящиках, яка є тарою одноразового використання, що протирічить використанню позивачем у своїй господарській діяльності тари багаторазового використання, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджується, що між Позивачем та нерезидентом «GI-OVO bv» (Італія) укладено контракт № 18/06/20-1 від 18 червня 2020 року відповідно до якого нерезидентом «GI-OVO bv» (Італія) (Постачальник) зобов`язується передати товар у власність Покупця окремими партіями, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити його в порядку передбаченим таким контрактом.

Так, як встановлено матеріалами справи, протягом вересня 2020 року загальна сума ПДВ за придбану тару у постачальника нерезидента склала 660 682 грн. 12 коп.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що контролюючий орган дійшов висновків, що придбана позивачем тара (комплект для транспортування яєць) не використовується у господарській діяльності, оскільки відповідно до Договору постачання № Кр-18/0204- 5 від 02.04.2018 року, договору №0103/5 від 01.03.2019 року, договору №0103/1 від 01.03.2019 року встановлено, що предметом договору є поставка яйця ТОВ «Ін Фуд», тара та упаковка, в якій поставляється товар є одноразовою та безповоротною та входить у вартість Товару. Проте, в період перевірки вказані у Акті договори не використовувались.

З цього приводу колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент проведення перевірки між позивачем та підприємствами-постачальниками (ТОВ «Татіс», ТОВ «Куйбишевська птахофабрика», ТОВ «Агрофірма «Дніпропетровська», ТОВ «Марганецька птахофабрика» та ПрАТ «Полтавська птахофабрика») були укладені договори № 2020/04/01-6 від 01.04.2020 р., № 2020/04/01-3 від 01.04.2020 р., № 2020/04/01 від 01.04.2020 р., № 2020/04/01-4 від 01.04.2020 р. та №2020/04/01-5 від 01.04.2020 р., тому посилання контролюючого органу на договори постачання № Кр-18/0204-5 від 02.04.2018 року, №0103/5 від 01.03.2019 року, №0103/1 від 01.03.2019 року є необґрунтованими.

При цьому, між Постачальниками та позивачем (Покупцем) укладено додаткові угоди від 02.04.2020 року до договорів поставки, якими було внесено зміни у п. 1.2. Договорів, виклавши його в наступній редакції:

«Предметом Договору є постачання яйця курячого (надалі іменується «товар»). Покупець завчасно надає (передає) Тару Постачальнику для поставки Товару. Тара та упаковка в якій поставляється Товар може бути власністю Покупця або Товар може поставлятися в тарі Постачальника. В кожному окремому випадку Сторони усно чи письмово обумовлюють яка з Сторін надає тару для транспортування Товару. У випадку, коли Товар поставляється в тарі Постачальника, вартість тари Постачальника входить до вартості Товару та є безповоротною.»

Таким чином, контролюючий орган дійшов помилкового висновку, що в договорі між позивачем та Постачальниками, які здійснюють поставку яйця курячого, тара, в якій здійснюється поставка є лише тарою Постачальника, та як наслідок є необґрунтованим висновок, що така тара не використовується у господарській діяльності позивача, оскільки таке твердження податкової спростовується матеріалами справи.

При цьому, порядок здійснення обліку вказаної тари в бухгалтерському обліку не може свідчити про факт невикористання придбаної тари позивачем в своїй господарській діяльності.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що вищезазначені висновки контролюючого органу зроблені на придушеннях, що унеможливлює їх покладення в основу рішення суб`єкта владних повноважень.

Щодо тверджень контролюючого органу, що ТОВ «ІН ФУД» при отриманні послуг від нерезидента (ACTINI SAS) порушело п. 198.5 ст. 198 ПКУ та занизило за період, що перевірявся податкові зобов`язання з ПДВ за жовтень 2020 року на суму 508 929 грн., у зв`язку із не нарахуванням податкових зобов`язань за послугами, які не використовуються у господарській діяльності підприємства та не підтверджені належним чином складеними первинними бухгалтерськими документами, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що між ТОВ «ІН ФУД» та виконавцем-нерезидентом «ACTINI SAS» укладений сервісний контракт від 24.10.2016 року № 1604-IZP-20160613-SITE.

За цим сервісним контрактом Сторони домовились, що Виконавець (ACTINI SAS) виконує пусконалагоджувальні роботи обладнання, що було поставлено відповідно до контракте на поставку комплектної технічної лінії для виготовлення сухих та рідких яєчних продуктів.

З метою виконання умов контракту, 07.10.2020 року складено акт виконаних робіт, а 30.12.2020 року сплачено 76 000 Євро (платіжне доручення в іноземній валюті №11 від 30.12.2020 року), внаслідок чого було зареєстровано податкову накладну №141 від 07.10.2020 року щодо надання послуг, які підтверджується актом виконаних робіт.

Матеріали справи містять первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі Контракту із зазначеним вище контрагентом позивача, та встановлено, що надані послуги за цим Контрактом використовуються позивачем у господарській діяльності, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно невикористання позивачем послуг за цим Контрактом у своїй господарській діяльності, неправомірними, оскільки правомірність формування податкового кредиту по вказаному контрагенту підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.

При цьому, слід врахувати, що сума податкового кредиту не зазначена позивачем до відшкодування, оскільки щодо послуг від нерезидента отриманих на території України ТОВ «ІН ФУД» зареєстровало на себе податкову накладну, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Щодо взаємовідносин позивача із ТОВ «Ліндстрем», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Між Позивачем та ТОВ «Ліндстрем» укладений договір № 2493 від 30.01.2018 року, відповідно до якого ТОВ «Ліндстрем» (Виконавець) надає Позивачу в тимчасове платне користування робочий одяг, а також послуги з доставки, прання, ремонту одягу, який використовується за його прямим призначенням.

Також, між Позивачем та ТОВ «ЛІНДСТРЕМ» було укладено договір № 2619 від 07.08.2018 року з оренди килимів з їх подальшим обслуговуванням.

На підтвердження виконання зазначених договорів позивачем до матеріалів справи надано:

- наказ ТОВ «ІН ФУД» № 2 від 02.01.2020 року «Про порядок забезпечення працівників спецодягом спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту з додатками»;

- наказ №53 від 05.07.2018 щодо організації і підтримання виробничої санітарії та особистої гігієни(килими);

- наказ (протокол) про створення на ТОВ «ІН ФУД» системи безпечності харчових продуктів (НААСР) №10 від 01.08.2016 року щодо розробки та впровадження Інтегрованої системи менеджменту якості та безпечності харчової продукції; наказ №1 від 02.01.2020 року щодо затвердження групи НАССР;

- договір № 2493 від 30.01.2018 р. про послуги з обслуговування наданого в користування робочого одягу;

- акт здачі-приймання робіт № 166830 від 07.09.2020 року;

- акт здачі-приймання робіт №169442 від 06.10.2020 року;

- платіжне доручення № 3231 від 16.09.2020 р.;

- платіжне доручення № 3614 від 21.10.2020 р.;

- договір № 2619 від 07.09.2018 року про надання послуг за наданими вестибюльними килимами;

- акт здачі-приймання робіт №165395 від 07.09.2020 року;

- акт здачі-приймання робіт № 167988 від 05.10.2020 року;

- платіжне доручення № 3610 від 21.10.2020 р.;

- платіжне доручення № 3232 від 16.09.2020 р.;

- податкова накладна №1163 від 07.09.2020 р.;

- податкова накладна №1194 від 05.10.2020 р.;

- податкова накладна №2373 від 07.09.2020 р.;

- податкова накладна №2422 від 05.10.2020 р.;

- акт звірки з ТОВ «Ліндстрем» за 2020 рік.

Отже, за цією господарською операцією досліджені первинні документи, на підставі яких сформовано бухгалтерський та податковий облік, та які були складені на підставі вказаних Договорів із зазначеним контрагентом позивача (ТОВ «Ліндстрем»).

Зокрема, первинні документи свідчать про те, що надані послуги від ТОВ «ЛІНДСТРЕМ» використовувались позивачем у господарській діяльності у спірний період, при цьому первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не мають юридичних вад.

Аналіз зазначених документів дає підстави для висновку, що контролюючий органу зробив свої висновки на припущеннях, що порушує норми податкового законодавства та не може бути покладено в основу рішення суб`єкта владних повноважень.

Стосовно тверджень відповідача, що акти приймання-передачі виконаних робіт не містять необхідних даних про зміст і обсяг господарської операції (відсутня деталізація виду наданих послуг, місця виконання та ін.), що не дає можливо зробити висновок щодо використання зазначених послуг у господарській діяльності позивача, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що первинні документи, що містяться в матеріалах справи підтверджують реальність господарських операцій позивача, тому навіть наявність (з точки зору відповідача) певних вад в акті приймання-передачі не спростовує висновок про реальність господарських операцій.

Дослідивши акт перевірки та первинні документи, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки контролюючого органу сформовані не на підставі аналізу первинної документації, а на припущеннях, які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Оскільки матеріали справи містять (надано позивачем) первинні документи, які вказують на рух активів та отримання економічної вигоди від виконання зазначених вище Договорів, то позивачем доведено реальність здійснення вказаних господарських операцій.

При цьому, саме лише зазначення контролюючим органом про неможливість здійснення господарських операцій та невикористання позивачем послуг, отриманих від контрагентів у своїй господарській діяльності, не є достатньою підставою для висновку про неможливість реального здійснення таких господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Таким чином, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій позивача з контрагентами та його господарської діяльності, суд першої інстанції обґрунтовано надав перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з пункту 198.1, статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3, статті 198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних фондів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Згідно з п. 198.2, ст. 198 ПК України - датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6, статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, яка підлягає сплаті (перерахуванню) до Держбюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України - при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з цим пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Податкового кодексу, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з цим розділом

Підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також у п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Первинні документи фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному місяці, в якому вони були здійснені.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів у разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їхньому оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Оскільки матеріалами справи підтверджено реальність господарських операцій, які встановлені на підставі аналізу первинних документів, то колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Так, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують на реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового кредиту.

При цьому, рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується документами про оплату, податковими накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку.

Первинні документи не мають дефектів форми, змісту або походження, тому не спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості (ст. 198, 201 ПКУ, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88).

Крім цього, відповідно до Розділу І п. 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з Розділом ІІ п. 5 зазначеного Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, рахунки, банківські виписки), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.

Разом з тим, зазначені контролюючим органом обставини, фактично носять характер припущень, що не дає підстави для висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в постановах Верховного Суду неодноразово надавалися правові висновки щодо даних правовідносин, які співпадають з висновками рішення суду по даній справі (постанова Великої Палати Верховного суду у справі №826/7380/15 від 12.02.2019 року, постанова Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №540/269/19 від 12.02.2020 року).

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій/рішень.

Водночас позивачем доведено обґрунтованість своїх вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного розгляду, судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 20.10.2021 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 20.10.2021.

В повному обсязі постанова виготовлена 28.10.2021.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова