Справа № 640/20663/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

05 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Собківа Я.М., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Департамента з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Житло Буд», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Житло Буд» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) (далі - позивач, Департамент) звернувся у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Житло Буд» (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 про зобов`язання знести самочинно побудований об`єкт будівництва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 , який не брав участі в справі, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ТОВ «Гарант Житло Буд» вказано достовірну інформацію в повідомленнях про початок виконання будівельних робіт, підстави вважати об`єкт самочинним будівництвом відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Житло Буд» знести об`єкт самочинного будівництва.

З огляду на відсутність в апеляційній скарзі жодних доводів щодо вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 , а також невстановлення таких обставин судом апеляційної інстанції, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, реалізуючи передбачене статтею 55 Основного Закону право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється в його володільця у момент порушення чи оспорення останнього.

Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною, відтак, суд повинен встановити, серед іншого, в чому полягає порушення прав особи, яка подає апеляційну скаргу, оскаржуваним судовим рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто передумовою апеляційного оскарження судового рішення особою, яка не брала участі у справі, є встановлення обставин, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. При цьому на відміну від частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, яка пов`язує право особи на звернення до адміністративного суду у тому числі із суб`єктивним критерієм, положення частини 1 статті 293 цього Кодексу крізь призму юридичної визначеності та сталості судового рішення гарантують особі право на апеляційне оскарження виключно у випадку, якщо така особа була учасником справи або суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

На переконання суду апеляційної інстанції, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права третьої особи та осіб, не залучених до участі в справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Утім, цей спір виник щодо зобов`язання відповідача знести об`єкт самочинного будівництва.

Як зазначає апелянт, він є власником земельних ділянок, на яких проводяться роботи щодо реконструкції будинків, що на переконання скаржника, зачіпає його права.

Відповідно до пунка 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У цьому випадку рішення суду стосується вичерпного кола суб`єктів - відповідача. Питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки ОСОБА_2 рішенням суду першої інстанції не вирішено.

Відповідно до пункта 3 частини 1 статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно з частиною 2 цієї правової норми про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у ОСОБА_2 відсутнє право на апеляційне оскарження рішення суду в цій справі, відтак потрібно закрити апеляційне провадження за його скаргою.

Керуючись статтями 248, 305, 311, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2021 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді Я.М. Собків

Л.Т. Черпіцька