Справа № 160/11728/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах доньки ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 в інтересах доньки ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18), у т.ч. встановлену суддями Великої Палати Верховного Суду невідповідність Конституції України (неконституційність) Закону України від 20.11.2012 р. № 5492-VІ Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, та відповідно із вимогами ч. 4 ст. 7 КАС України, просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Державної міграційної служби ( ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Нікопольського районного відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо не оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_2 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992р. № 2503-XІІ;
- зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби ( ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Нікопольського районного відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області оформити та видати паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-ХІІ, з проставленою відміткою місця проживання - без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки її персональних даних.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що як законний представник неповнолітньої ОСОБА_2 разом з нею звернулися до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, направивши заяву засобом поштового зв`язку і із заявою до Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України Дніпропетровської області про оформлення на ім`я ОСОБА_2 паспорту громадянина України виключно у формі паспортної книжечки зразка 1994, в задоволенні яких було відмовлено з посиланням на можливість видачі такого паспорту за наявності відповідного рішення суду, яке набрало законної сили. При цьому позивач зазначає, що посилання на норми підзаконних нормативно-правових актів: постанови КМУ від 25.03.2015 №302 і наказу МВС України від 06.06.2019 №456) у відповіді відповідача є недоречними, оскільки норми вказаних актів суперечать Законам України від 01.06.2010 №2297-VІ «Про захист персональних даних» від 06.09.2012 №5203- VІ «Про адміністративні послуги» та від 02.06.2016 №1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів».
Позивач з особою яку представляє вважають, що оформлення паспорта у формі книжечки не тільки не порушує діюче законодавство України та не суперечить йому, а і відповідає основоположним приписам Конституції України, зокрема ч. 2 ст. 32, яка проголошує, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, створює небезпеку тотального контролю над особистістю, порушує основоположні права і свободи людини, та несе в собі загрозу порушення інших економічних і соціальних прав людини.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
28.08.2021 Дніпропетровський окружний адміністративний суд отримав від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву. В спростування доводів позивача відповідач посилається, окрім іншого на Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення, державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302, п. 2 якого запроваджено із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру:
-з 1 січня 2016р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків, яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992р. №2503-ХІІ;
- з 1 листопада 2016р оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою.
Тобто, з вище наведених норм слідує, що оформлення паспорта громадянина України з 01 листопада 2016 року здійснюється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідач вважає, що зазначені вище заяви неповнолітньої доньки позивача не являються заявами про надання адміністративної послуги, а відповідно листи-відповіді Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області і Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не є рішенням про відмову у наданні адміністративної послуги.
08.09.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що доводи відповідача не спростовують законність позовних вимог, а обставини, викладені у справі №260/99/19, на яку посилається відповідач, не є ідентичними з обставинами даної справи.
Окрім іншого, позивач просить врахувати, що ч. 7 ст. 16 Закону «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачений вичерпний перелік можливості відмови органами державної міграційної служби заявникові у видачі документа, а саме паспорта громадянина України без застосування безконтактного електронного носія персональних даних відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» (в редакції від 23.02.2007 №719-V) без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Тобто, відповідач у своїй письмовій відповіді зобов`язаний був вказати одну з підстав переліку для відмови у оформленні паспорта у формі книжечки, оскільки паспорт громадянина України в розумінні ст. 21 Закону є документом, що ним зроблено не було. Проте, позивач вважає, що інформація вказана у листі відповідача стосується тих випадків коли оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.
До відповіді на відзив позивачем додано заяву щодо встановлення повноважень представника суб`єкта владних повноважень з назвою Державна міграційна служба України Головне управління ДМС в Дніпропетровській області на право представляти інтереси ДМС України в суді. Позивач зазначає, що отримав від відповідача відзив за підписом представника К.О. Рибак, проте представником не надано підтвердження повноважень представляти інтереси Державної міграційної служби України в органах судової влади, у тому числі подавати відзив на позов.
З цього питання суд вважає необхідним зазначити наступне:
Як вбачається з матеріалів позовної заяви відповідачем у справі є Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, яке є самостійною юридичною особою.
Відповідно до ч.3 ст. 55 КАС України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Статтею 59 КАС України передбачені документи, що підтверджують повноваження представників.
За п. 1 ч. 1 вказаної статті повноваження представників юридичної особи підтверджується довіреністю юридичної особи.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 59 КАС України).
Повноваження преставника Рибак Катерини Олегівни на представництво інтересів Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області підтверджено довіреністю, доданою до відзиву на позовну заяву.
Відповідно до довіреності №96 від 26.07.2021, виданої першим заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області головний спеціаліст відділу юридичного забезпечення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Рибак К.О. уповноважена представляти інтереси Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в усіх судах з усіма правами, наданими законом відповідачу. Представнику також надано право підписувати, подавати та отримувати всі необхідні документи.
Дійсність довіреності встановлена до 31.12.2021.
Таким чином, відповідачем надано докази наявності повноважень представника представляти інтереси Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.
Судом встановлено наступні обставини у справі:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 05.03.2003.
Законним представником неповнолітньої особи, є її матір ОСОБА_1 .
По досягненню 16-річного віку ОСОБА_2 разом із своїм законним представником звернулась із заявою до Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (вх №Л-28/6/1234-20 від 27.02.2020) і із заявою аналогічного змісту до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (через засоби поштового зв`язку) про оформлення на підставі Закону України від 18.01.2001 №2235-ІІІ «Про громадянство України» паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України,затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992р. №2503-ХІІ- без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, та видати його ОСОБА_2 .
До заяв були додані копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 , довідка про підтвердження місця проживання, копія паспорту ОСОБА_1 - законного представника ОСОБА_2
Нікопольський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області листом №1234-596/1234-20 від 05.03.2020 повідомив про необхідність надання для оформлення паспорта з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 р. №353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України» наведеного переліку документів.
Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 в листі №Л-567/6/1201-20/1201.41/3797-20 від 20.03.2020 повідомило, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 №302», Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456, про необхідність з метою документування ОСОБА_2 паспортом громадянина України зразка 1994 року,надати рішення суду, що набрало законної сили, про зобовьязання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку та документи, перелік яких визначено розділом ІІІ Тимчасового порядку.
Оскільки зазначені листи-відповіді не вирішили проблеми з отримання паспорта громадянина України у формі книжечки, позивач повторно звернулася до Нікопольського районного відділу Головного управління Держаної міграційної служби України у Дніпропеттровській області із додатковою повторною заявою щодо оформлення і видачі паспорта України зразка 1994 року у формі книжечки (вх № від 06.05.2020).
Натомість і наступна відповідь міграційної служби в листі №1234-878/1234-20 від 08.05.2020 не задовольнила позивача, що спонукало її звернутися з цим позовом до суду.
При вирішенні спору по суті суд виходить з наступного:
Згідно ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 2 ст. 32 Конституції України).
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб відповідно до Конституції України визначений Законом України «Про громадянство України».
За змістом ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є зокрема, паспорт громадянина України.
Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (надалі Положення N 2503-XII).
Пунктом 1 вказаного Положення встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
За п.2.Положення паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта (п. 3, п. 5 Положення)
Відповідно до пунктів 12, 13 Положення №2503-ХІІ видача та обмін паспорта провадиться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина. Для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України
Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи (надалі Закон № 5492-VI) .
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Частиною 1 ст. 13 Закону № 5492-VI встановлено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України (п. 1) і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус (п. 2). До переліку документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України входить, зокрема, паспорт громадянина України (підп.а).
Вказаний документ вбачається з ч. 3 цієї статті містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до частин 2, 4, 6 статті 14 Закону № 5492-VI документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклету. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.
В частині 7 ст. 16 Закону №5492-VI передбачені підстави, за яких уповноважений суб`єкт може відмовити заявникові у видачі документа.
Уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо:
1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;
2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);
3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа;
4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.
У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.
Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Таким чином, відмовляючи листом позивачу в оформленні паспорта у формі книжечки відповідач зобовьязаний був вказати одну з вищеперелічених підстав для відмови в оформленні паспорта у формі книжечки.

За приписами частин 1-6 статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років.

Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспортагромадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Паспорт громадянина України видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його отримання або не пізніше ніж через 10 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його термінове отримання. Паспорт громадянина України вперше видається не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня оформлення заяви-анкети на його отримання.

Таким чином, виходячи з вищенаведених норм заявник має право на отримання паспорту громадянина України як у формі книжечки, так і у фомі картки.

У разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

На виконання положень частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону № 5492-VI Кабінет Міністрів України 25.03.2015 прийняв постанову № 302 (далі - Постанова №302), якою затвердив зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302).

За змістом пункту 2 Постанови №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

-з 1 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII;

-з 1 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Пунктом 3 Постанови № 302 установлено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 року припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Згідно з підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вносяться, в тому числі, біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, бажання ОСОБА_2 отримати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки аргументовано тим, що вона не надає згоду на збір і обробку її персональних даних та передачі таких даних до Єдиного державного демографічного реєстру, що в свою чергу є необхідною умовою для видачі паспорта у формі картки.

Щодо такої відмови позивача на збір і обробку її персональних даних суд зазначає:

За приписами ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За змістом ч.1, 2 ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В ст.22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення ст.8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з п.2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини»).

Статтею 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI (далі -Закон №2297-VI). передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Тобто, підставою для обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, суд зауважує, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від надання дозволу на обробку її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює висновок про невідповідність закону критерію якості та порушення конституційних прав такої особи.

Суд зазначає, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватись, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

В даному випадку судом беруться до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17 в постанові від 19.09.2018 року.

Суд звертає увагу на те, що дана справа містить ознаки типової, оскільки позивачем є законний представник неповнолітньої дитини, якій відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України № 2503-ХІІ від 26 червня 1992 року; відповідач - територіальний орган ДМС України; предмет спору - вимоги щодо протиправної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки.

Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у вигляді (формі) книжечки відповідно до «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII.

З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема, щодо відмови позивача від обробки персональних даних), а також правове регулювання спірних відносин, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17.

У зазначеному рішенні Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI, на відміну від норм Положення про паспорт, не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорта у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, імені та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій.

На переконання Великої Палати Верховного Суду це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто, таке втручання не буловстановлене законом), не єнеобхідним у демократичному суспільстві. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року, позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

За висновком Великої Палати Верховного Суду законодавець, приймаючиЗакон №1474, яким внесено зміни до Закону №5492, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбаченийКонституцією Українита не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України, на якій діяло два нормативних акта: Положення про паспорт №2503 і Постанова №302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягнені відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3ст. 21 Закону №5492), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодномузаконіне зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Враховуючи наведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у зразковій справі, суд погоджується із доводами позивача.

Оскільки, спірні правовідносини між сторонами виникли саме з приводу фактичної відмови відповідача у видачі паспорту у формі книжечки, з огляду на позицію відповідача про те, що видача паспорту можлива лише у формі ID-картки, враховуючи правові висновки Верховного Суду, які викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, суд зробив висновок щодо наявності у ОСОБА_2 права на отримання паспорту у формі книжечки.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, з огляду на таке.

-дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

-бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України.

За встановленими обставинами справи, відповідачем у формі листа прийнято рішення про відмову в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, що виключає висновок про пасивну поведінку останнього, а тому твердження позивача про допущення відповідачем саме бездіяльності є помилковим.

Крім того, при прийнятті рішення про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідач керувався положеннями Тимчасового порядку№456, які до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року передбачають можливість такого оформлення лише за наявності відповідного судового рішення.

Наведене свідчить про відсутність ознак протиправності в рішенні відповідача.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача оформити та видати позивачеві паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт № 2503-ХІІ без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки його персональних даних, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, при видачі паспорта у формі, визначеній Положенням про паспорт № 2503-ХІІ, не передбачено використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки його персональних даних.

Щодо позовних вимог в частині видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року з проставленою відміткою місця проживання, суд зазначає, що відповідно до встановлених судом обставин відповідач не відмовляв позивачу у внесенні до паспортного документу наявної інформації про реєстрацію місця проживання, отже судом не встановлено порушення прав позивача в цій частині, а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 ) в інтересах доньки ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В.Липинського, 7, ) в особі Нікопольського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (53211, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Микитинська, 5) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного Управління Державної міграційної служби ( ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Нікопольського районного відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо не оформлення та видачі паспорту громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року на ім`я ОСОБА_2 відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992р. № 2503-XІІ.

Зобов`язати Головне Управління Державної міграційної служби ( ГУ ДМС) України в Дніпропетровській області в особі Нікопольського районного відділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області - оформити та видати паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26 червня 1992 р. №2503-ХІІ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона