Справа № 120/11836/21-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 листопада 2021 р. Справа № 120/11836/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Бершадської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (далі - позивачі) звернулись в суд з позовної заявою до Бершадської міської ради (далі - відповідач), в якій просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення 13 сесії 8 скликання Бершадської міської ради Гайсинського району Вінницької області від 28.08.2018, яким кожному із позивачів відмовлено у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовними площею по 2,00 га кожному окремо на території Маньківської сільської ради;

- зобов`язати прийняти рішення, яким надати дозвіл кожному із позивачів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га для кожного окремо на території Маньківської сільської ради (Бершадської міської ради) Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивачів вказав, що останні 14.07.2021 засобами поштового зв`язку звернулись до Бершадської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га для кожного окремо на території Маньківської сільської ради (Бершадської міської ради) Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області. За результатами поданих позивачами клопотань, відповідач листами від 09.09.2021 повідомив представника позивачів, що 28.08.2021 за результатами голосування 13 сесії 8 скликання Бершадської міської ради рішення щодо заяв позивачів не було прийнято.

Вказуючи, що всупереч положень ч.7 ст.118 ЗК України, відповідач не прийняв жодного із рішень визначених Земельним Кодексом України, чим порушив права позивачів, останні звернулись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою від 27.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Витребувано у сторони відповідача додаткові докази.

11.10.2021 на поштову адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення заявленого позову та вказав про наступне.

20.07.2021 на адресу відповідача надійшли клопотання позивачів від 13.07.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га для кожного окремо на території Маньківської сільської ради Гайсинського району Вінницької області.

Посилаючись на положення ЗК України, ЗУ "Про місце самоврядування в Україні", відповідач вказав, що у встановлені законодавством терміни клопотання позивачів було розглянуто відповідачем, та підготовлено відповідні проекти рішення на 13 сесію Бершадської міської ради, яка згідно розпорядження міського голови №209 від 11.08.2021, відбулась 28.08.2021. Відповідно до протоколу пленарного засідання 13 сесії Бершадської міської ради 8 скликання від 28.08.2021 до порядку денного під номером 41 було включено питання "Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за межами населених пунктів".

За результатами поіменного голосування рішення не прийнято, про що було повідомлено позивачів, у встановленому законом порядку, листами від 09.09.2021 №01- 14/3144, 01-14/3143, 01-14/3142, 01-14/3141, 01-14/3140, 01-14/3139, 01-14/3138, 01-14/3137, 01-14/3130, 01-14/3136, 01-14/3132, 01-14/3133, 01-14/3131, 01-14/3135.

Щодо вимог зобов`язального характеру заявлених у межах цього позову, відповідач наголосив на дискреційних повноваженнях Бершадської міської ради.

13.10.2021 представником позивачів подано до суду відповідь на відзив, в якій останній, спростовуючи мотиви, наведені у відзиві, просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

08.11.2021 представником позивача подано до суду клопотання про долучення додаткових доказів, зокрема копій клопотань позивачів, з якими останні звертались до відповідача з метою отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, 13.07.2021 позивачі звернулись до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га на території Маньківської сільської ради (Бершадської міської ради) Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області.

28.08.2021 на розгляд 13 сесії Бершадської міської ради 8 скликання винесено проекти рішення ради "Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за межами населених пунктів, що підтверджується відповідним витягом з протоколу сесії ради.

За результатами голосування, з присутніх 27 депутатів, (із загальної чисельності 34 депутатів) за вказаний проект проголосували "за" 2 депутати, "проти" 4, "утримались" 21. Рішення не прийнято.

Надалі, листами від 09.09.2021 №01- 14/3144, 01-14/3143, 01-14/3142, 01-14/3141, 01-14/3140, 01-14/3139, 01-14/3138, 01-14/3137, 01-14/3130, 01-14/3136, 01-14/3132, 01-14/3133, 01-14/3131, 01-14/3135 позивачів повідомлено, що відділом земельних відносин міської ради підготовлено проект рішення, яке було розглянуто на пленарному засіданні 13 сесії Бершадської міської ради 8 скликання 28.08.2021. За результатами голосування рішення з даного питання не прийнято.

Позивачі вважають, що відповідач при розгляді їхніх клопотань допустив протиправні дії, оскільки всупереч положень ч.7 ст.118 ЗК України не прийняв жодного із рішень визначених Земельним Кодексом України.

Відтак за захистом своїх прав та законних інтересів позивачі звернулись до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Пунктом "в" частини третьої статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Із положень статті 118 ЗК України випливає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною сьомою цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тобто, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що законодавцем визначено процедуру набуття громадянами у власність земельних ділянок із земель комунальної власності, втому числі для ведення особистого селянського господарства.

В свою чергу, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Підпунктом 1 пункту "а" частини 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме, надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад.

Згідно частин 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

З огляду на викладене, чинним законодавством встановлено, що за результатами розгляду клопотання заінтересованої особи у вирішенні питання щодо надання дозволу чи відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою повинно прийматись рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

При цьому, слід зазначити, що за наслідком розгляду саме на пленарних засіданнях органу місцевого самоврядування питань щодо земельних відносин, приймається одне із двох рішень, зокрема надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою або мотивована відмова у його наданні.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 826/8858/16 від 05.05.2020, №826/8108/16 від 18.06.2020 та Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові № 560/2477/20 від 08 грудня 2020.

На час розгляду справи, за наслідком розгляду клопотання позивачів, не прийнято рішення Бершадської міської ради щодо відмови або надання кожному із позивачів дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Доказів вирішення порушеного позивачами питання у поданому клопотанні, відповідачем суду не надано.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові №800/304/17 від 27 лютого 2020 року під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Як встановлено судом та не спростовується відповідачем 28.08.2021 на розгляд 13 сесії Бершадської міської ради 8 скликання винесено проекти рішення ради "Про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за межами населених пунктів, що підтверджується відповідним витягом з протоколу сесії ради.

За результатами голосування, з присутніх 27 депутатів, (із загальної чисельності 34 депутатів) за вказаний проект проголосували "за" 2 депутати, "проти" 4, "утримались" 21. Рішення не прийнято.

Із наведеного вбачається, що за наслідком розгляду клопотань позивачів не прийнято ані позитивного рішення про надання кожному з них дозволу, ані мотивованої відмови у його наданні, що суперечить вимогам статті 118 Земельного кодексу України.

Таким чином, відповідачем з непередбачених чинним законодавством підстав не було прийнято рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду у постанові №454/160/17 від 09.07.2021 року, які полягають у тому, що результати голосування не містять і не відповідають поняттю акту органу місцевого самоврядування.

Крім того, Верховний Суд у постанові №826/26998/15 від 21 квітня 2021 року вказав, що частиною 7 статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою (технічної документації): а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Таким чином, у даних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

У свою чергу, утримання від прийняття рішення не є законним способом поведінки органу, а результати поіменного голосування, не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися "відмовою у наданні дозволу" у розумінні частини сьомої статті 118 ЗК України.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту.

В свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення суб`єкта владних повноважень про надання дозволу на розробку технічної документації чи відмову у його наданні, свідчить про те, що відповідач в межах наданих йому повноважень не прийняв жодного відповідного рішення.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що відповідачем, всупереч вимог статей 118, 122 Земельного кодексу України, не прийнято по суті рішення за наслідком розгляду поданого клопотання, зокрема щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а тому, така бездіяльність є протиправною. При цьому, суд зауважує, що в цьому випадку має місце саме бездіяльність відповідача, а не рішення як помилково вважає позивач.

Таким чином, оскільки Бершадською міською радою не прийнято рішення відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України, позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення за результатами розгляду поданих клопотань про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення яким надати позивачам дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Маньківської сільської ради, суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 04 серпня 2020 року у справі №340/2074/19).

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 по справі № 509/1350/17, оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 814/2458/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Судом встановлено, що за наслідками розгляду клопотання позивачів було підготовлено проекти рішень про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, який проходив попереднє обговорення на засіданні комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, благоустрою, житлово-комунального господарства, транспорту та комунальної власності.

При цьому, єдиною підставою не прийняття відповідного рішення стали результати поіменного голосування депутатів Бершадської міської ради, з яких вбачається той факт, що із загальної кількості присутніх депутатів 27, 21- депутат утримався від голосування по вказаному питанню.

Вказана обставина не узгоджується із наведеним нормативно-правовим регулюванням спірних відносин та суперечить частині 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Так, суд вважає, що дії Бершадської міської ради спрямовані на створення штучних перешкод у реалізації права позивачів на отримання земельної ділянки, а тому ефективним способом захисту їх порушених прав буде зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким надати дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Суд вважає, що позивачами дотримано усіх умов визначених чинним законодавством України для отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, проте відповідачем на даний час так і не прийнято, у спосіб визначений законом, рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або відмову у його наданні.

Доказів, які б свідчили про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, відповідачем суду не надано.

Враховуючи, що між позивачами та відповідачем немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів, а докази на підтвердження наявності передбачених законом підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем не надано, беручи до уваги поведінку відповідача, яка в даному випадку, свідчить про створення штучних перешкод в реалізації конституційних прав фізичних осіб на землю, суд вважає за можливе, застосувати найбільш ефективний спосіб захисту порушених прав позивачів, а саме: зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2, 0 га, яка розташована на території Маньківської сільської ради.

У даному випадку зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність забезпечить ефективний судовий захист порушеного права та призведе до реального їх відновлення.

Інший спосіб захисту такий, як повторний розгляд не забезпечить в повній мірі поновлення порушених прав позивача та зумовить виникнення інших судових спорів, що не узгоджується із завданнями адміністративного судочинства.

При цьому, слід звернути увагу, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про передачу її у власність (п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду №32/563 від 04.12.2018 року).

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стосовно розподілу судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь кожного із позивачів належить стягнути по 908 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат, враховуються: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також документи що підтверджують оплату наданих послуг.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04 серпня 2020 року, № 640/15803/19 від 05 серпня 2020 року.

До суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивачів подано:

- довіреності від позивачів, якими ОСОБА_15 уповноважено представляти їх інтереси;

- договір про надання правової допомоги № б/н від 16.09.2021, в якому визначено, що розмір гонорару за надану в межах цього Договору правову допомогу складає 70000 (шістдесят тисяч) грн.;

- квитанцію до прибутково-касового ордера №24 від 16.09.2021 про оплату представником позивачів гонорару адвоката у сумі по 70000 грн.

Отже, витрати позивачів в розмірі 70000 грн. на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та доводяться належними і допустимими доказами.

Суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

Водночас, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не направлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.

Водночас, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які належить до відшкодування позивачам суд зважає на додаткову постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) де вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд зазначає, в даному випадку суд враховує те, що ця справа є справою незначної складності, а відтак не потребувала для адвоката значного часу для підготовки як позовної заяви так і відповідних додаткових документів. Крім того, суд враховує, що представниками позивачів до суду було сформовано та подано один колективний позов, в якому предметом оскарження була протиправна бездіяльність відповідача вчинена по відношенню до всіх позивачів.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для присудження позивача витрат на професійну правничу допомогу частково у загальній сумі 14 000 грн., що становить 1000 грн. на користь кожного із позивачів.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Бершадської міської ради щодо не розгляду та не прийняття по суті рішення за клопотаннями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 13.07.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства по 2,0 га для кожного окремо на території Маньківської сільської ради (Бершадської міської ради) Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області.

Зобов`язати Бершадську міську раду прийняти рішення, якими надати громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства по 2,0 га для кожного окремо на території Маньківської сільської ради (Бершадської міської ради) Гайсинського (Бершадського) району Вінницької області.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_4 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_5 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_6 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_7 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_8 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_9 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_10 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_11 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_12 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_13 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_14 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Бершадської міської ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ,РНОКПП НОМЕР_2 ),
ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ),
ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ),
ОСОБА_5 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ),
ОСОБА_6 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 ),
ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_7 ),
ОСОБА_8 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_8 ),
ОСОБА_9 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_9 ),
ОСОБА_10 ( АДРЕСА_10 , РНОКПП НОМЕР_10 ),
ОСОБА_11 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП НОМЕР_11 ),
ОСОБА_12 ( АДРЕСА_12 , РНОКПП НОМЕР_12 ),
ОСОБА_13 ( АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_13 ),
ОСОБА_14 ( АДРЕСА_14 , РНОКПП НОМЕР_14 )
Відповідач: Бершадська міська рада (вул. героїв Майдану, 23, м. Бершадь, Вінницька область, 24400, )
Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.11.2021

Суддя Томчук Андрій Валерійович