Справа № 620/5091/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5091/21 Суддя першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Єгорової Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У травні 2021 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі Відповідач-1, в/ч НОМЕР_2 ) та військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач-2, в/ч НОМЕР_1 ) про:

- визнання протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення Позивачу за період з 19.12.2017 по 20.06.2019;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення з 19.12.2017 по 20.06.2019 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 19.12.2017 по 28.02.2018 січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 20.06.2019 березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- визнання протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення Позивачу за період з 01.12.2015 по 19.12.2017;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.12.2015 по 19.12.2017 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2015 року;

- зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року;

- визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 18.12.2017;

- зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 18.12.2017;

- визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 19.12.2017 по 20.06.2019;

- зобов`язано в/ч НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.12.2017 по 20.06.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 19.12.2017 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 20.06.2019 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляції) є обов`язковим для всіх роботодавців, а базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін є місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру, яким для періоду з 2015 року по березень 2018 року є січень 2018 року, а починаючи з березня 2018 року березень 2018 року. Крім того, суд зауважив, що в/ч НОМЕР_2 не встановлено, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу Позивача суму індексації, що склалася у місяці його підвищення, що свідчить про помилковість твердження останньої про відсутність підстав для виплати індексації за період березень листопад 2018 року. Також суд зазначив, що нарахування в/ч НОМЕР_1 суми індексації грошового забезпечення у грудні 2015 року виходячи з базового місяця серпень 2015 року, не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд підкреслив, що оскільки нарахування і виплата індексації за 01.01.2016 18.12.2017 Відповідачем-2 не здійснювалися, то вимоги щодо застосування до неї базового місяця січень 2008 року, є передчасними.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині вимог до в/ч НОМЕР_1 та залишити позов без задоволення. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що, по-перше, виплата грошової компенсації за відсутності відповідних фінансового забезпечення і статей кошторису є неможливою, по-друге, виплата індексації військовослужбовцям здійснюється відповідно до спеціального законодавства, механізму її виплати за попередні періоди не встановлено, фінансового ресурсу у Міноборони України для виплати індексації у 2016-2018 роках не було, по-третє, згідно протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 №3 було збільшено грошове забезпечення військовослужбовців з 01.01.2016 за рахунок преміювання.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення. Свою позицію обґрунтовує тим, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій оплати праці працівників, у тому числі військовослужбовців, а відсутність коштів на її виплату не може бути перешкодою для реалізації особами такого права.

Відзиву на апеляційну скаргу від в/ч НОМЕР_2 не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог до в/ч НОМЕР_2 та у частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги в/ч НОМЕР_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Згідно наданої Відповідачем-2 інформації індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 по 31 грудня 2015 року виплачена в повному обсязі з розрахунку базовий місяць серпень 2015 року. З 01.01.2016 по 19.12.2017 індексація грошового забезпечення Позивачу не нараховувалась і не виплачувалась (а.с. 23).

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 01.06.2021 № 263/ф/167 про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2015 року по грудень 2017 року Позивачу виплачена фіксована сума індексації лише у грудні 2015 року в сумі 669,51 грн (а.с. 27-28).

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 19.12.2017 по 20.06.2019 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з послужного списку Позивача (а.с. 9).

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.06.2019 № 138 Позивача, начальника відділення обробки інформації, звільненого наказом командувача військ-оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 13.05.2019 № 106 у запас за пунктом 2 підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що справи та посаду здав. З 20.06.2019 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 8).

Із змісту довідки в/ч НОМЕР_2 від 02.06.2021 № 96/202 про розмір індексації грошового забезпечення колишньому військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період проходження служби нараховано індексацію: в січні та лютому 2018 року (0,00 грн) базовий місяць січень 2018 року; в березні - листопаді 2018 року (0,00 грн) базовий місяць березень 2018 року; в грудні 2018 року січні 2019 року (71,08 грн за кожний місяць) - базовий місяць березень 2018 року; в лютому 2019 року травень 2019 року (134,47 грн за кожний місяць) - базовий місяць березень 2018 року; в червні 2019 року (89,65 грн) - базовий місяць березень 2018 року (а.с. 38).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 18, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», ст. ст. 2, 4, 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон), а також ряду положень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078), суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, адже чинним законодавством гарантовано право особи на отримання індексації заробітної плати, яке не може залежати від надходження коштів до підприємства, установи чи організації, а в/ч НОМЕР_3 невірно визначено базовий місяць обчислення індексації, у той час як в/ч НОМЕР_2 її обрахунок та виплату проведено неправильно.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Приписи ч. 6 ст. 2 Закону визначають, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 21.07.2016 року 103 відсотка).

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком №1078.

Приписи п. 1-1 Порядку №1078 визначають, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 21.07.2016 року 103 відсотка).

Згідно абз. 5 п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.

При цьому підпунктом 2 пункту 6 Порядку №1078 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Із змісту наведеного вбачається, що пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

Доводи Апелянта стосовно відсутності видатків на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців за 2016-2018 роки, і, як наслідок, відсутності підстав для виплати Позивачу індексації грошового забезпечення, колегією суддів оцінюються критично з огляду на таке.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, а отже поширюється і на військовослужбовців.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав стверджувати, що Відповідачем було правомірно не забезпечено виплату індексації грошового забезпечення Позивачу, що, у свою чергу, виключає існування правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в указаній частині, про що вірно зазначив суд першої інстанції. Доводів, які б спростували відповідні твердження суду першої інстанції, Апелянтом не наведено.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №825/874/17, 19.07.2019 року у справі №240/4911/18, від 05.02.2020 у справі № 825/565/17, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.

Посилання в/ч НОМЕР_1 на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України (щодо виплати індексації лише у межах фінансових ресурсів бюджетів) та Міністерства соціальної політики України (щодо відсутності механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди) є помилковими, оскільки вказані листи не можуть обмежувати гарантоване Законом право особи на отримання відповідних виплат.

Щодо висновків суду першої інстанції про те, що базовим місяцем щодо індексації грошового забезпечення у період до 28.02.2018 є січень 2008 року, а не серпень 2015 року, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

За правилами абз. 2 п. 2 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Тобто, як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.02.2020 року у справі № 825/565/17, наявні підстави вважати, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, на момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 № 1294 (далі Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 Постанови № 1294 вона набрала чинності з 01.01.2008. Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Ця Постанова №1294 діяла до дня набрання чинності 01.03.2018 постанови Кабміну України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

У свою чергу, з аналізу змісту Постанови №1294 вбачається, що у період її дії з 01.01.2008 до 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців не змінювались.

Відтак, на переконання суду апеляційної інстанції, саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації його грошового забезпечення за період: грудень 2015 року; з 19.12.2017 до березня 2018 року. Таким чином, проведення в/ч НОМЕР_1 виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2015 року разово у фіксованій сумі виходячи з базового місяця серпень 2015 року відбувалося поза межами правового поля, оскільки, як було встановлено вище, базовим місяцем для обчислення виплати індексації у грудня 2015 року був січень 2008 року, а не серпень 2015 року.

Щодо висновків суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задоволених позовних вимог до в/ч НОМЕР_2 судова колегія звертає увагу, що вони учасниками справи під сумнів не ставилися, в установленому процесуальним законом порядку не оскаржувалися, а відтак не були предметом апеляційного перегляду за правилами ч. 1 ст. 308 КАС України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено «09» листопада 2021 року.