Справа № 160/17339/21
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у зв`язку із узгодженою зміною цільового призначення земельної ділянки, отриманої позивачем в оренду, остання звернулась до відповідача з заявою про внесення змін до Державного земельного кадастру щодо даної ділянки. В свою чергу відповідачем складено повідомлення про відмову у внесенні змін, яке мотивовано змінами у законодавстві, а саме з посиланням на те, що на момент звернення з заявою про внесення змін, чинним законодавством передбачено, що громадянам для ведення городництва надається земельна ділянка не більше ніж 0,6 га. Відповідно позивачу рекомендовано привести у відповідність площу земельної ділянки відповідно до вимог законодавства. Позивач вважає відмову необґрунтованою, оскільки на момент затвердження зміни цільового призначення земельної ділянки зазначені зміни до законодавства щодо обмеження розміру земельних ділянок для ведення городництва ще не були чинними, а отже зміна цільового призначення є законною, а внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру є лише функцією щодо уточнення інформації щодо земельної ділянки.
Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Стосовно поданого представником відповідача-2 клопотання, суд зазначає наступне.
Суд з урахуванням положень ч.1 ст. 172 КАС України, суд може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ (ч.2 та ч.3 ст. 172 КАС України).
За вказаних обставин об`єднання справ є правом, а не обов`язком суду.
Відповідачем-1 та третьою особою будь-яких пояснень щодо заявленого відповідачем-2 клопотання до суду подано не було.
В описовій частині рішення зазначено, що рішення приймалось на підставі ЗК України, ЗУ «Про землеустрій», «Про земельний кадастр», «Про місцеве самоврядування» з врахуванням висновків і рекомендацій постійної комісії при сільській раді з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, охорони пам`яток історичного середовища та благоустрою.
При цьому, ані Межиріцькою сільською радою, ані постійною комісією не враховані зміни внесені Верховною радою України Законом України № 1423-ІХ від 28.04.2021 до ст.36 Земельного кодексу України, в якій законодавцем визначено обмеження для городництва щодо площі земельної ділянки, а саме площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.
Рішення про затвердження приймалось на підставі п.п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», Земельного кодексу України, Законів України «Про землеустрій», «Про земельний кадастр», з врахуванням висновків і рекомендацій постійної комісії при сільській раді з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, охорони пам`яток історичного середовища та благоустрою.

Відповідач-2 також зазначає, що ані Межиріцькою сільською радою, ані постійною комісією не враховано набрання чинності 27.05.2021 р. змін внесених Верховною радою України Законом України № 1423-ІХ від 28.04.2021 до норм ст. 36 Земельного кодексу України, в якій законодавцем визначено обмеження для городництва щодо площі земельної ділянки, а саме площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.

Водночас, з посилання на норми ст.9 ЗУ «Про державний земельний кадастр» відповідач-2 вважає, що дії Державного кадастрового реєстратора Романюка К.М. при внесенні повідомлення «Про відмову в прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру», щодо зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1194 площею 14,035 га, для городництва, ґрунтувались на чинних нормах ст.36 ЗК України та були правомірними.

27.08.2021 позивач звернувся із заявою про внесення відомостей (змін до них) щодо зміни цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1467 площею 14,035 га, для городництва до Державного кадастрового реєстратора у Павлоградському районі (місті) Дніпропетровської області.

Розгляд заяви здійснювався Державним кадастровим реєстратором відділу №1 Управління у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк К.М.

27.08.2021 позивачу надано повідомлення «Про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру», яка ґрунтувались на змінах внесених Верховною радою України Законом України № 1423-ІХ від 28.04.2021 до ст. 36 Земельного кодексу України.

Управління у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є структурним підрозділом Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як єдиної юридичної особи публічного права.

На підставі викладеного вище, відповідач-2 вважає, що необхідно виключити Державного кадастрового реєстратора відділу №1 управління у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк К.М. зі складу відповідачів у справі № 160/17339/21.

При цьому, суд зазначає, що позивач при поданні позовної заяви до суду, у відповідності до п.4 ч.5 ст.160 КАС України, якою визначено, що зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, визначив у якості відповідача-1 Державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерини Миколаївни.

За вказаних обставин, визначення суб`єктного складу сторін у даній справі перевірялось судом при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача-2 про виключення Державного кадастрового реєстратора відділу №1 управління у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк К.М. зі складу відповідачів у справі № 160/17339/21, з викладенням тексту зазначеної ухвали безпосередньо в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/17339/21, дотримуючись при цьому принципу процесуальної економії в адміністративному судочинстві та з урахуванням вимог ч.5 ст.243 КАС України.

28.10.2021 р. представником відповідача-2 було подано заяву про розгляд даної справи №160/17339/21 за правилами загального позовного провадження, із зазначенням, що відповідно до п.7 ч.3 ст.257 КАС України, суд враховує думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Щодо заявленого відповідачем-2 клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, суд зазначає наступне.

Окрім зазначеного представником відповідача-2, а саме: «що відповідно до п.7 ч.3 ст.257 КАС України, суд враховує думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження» та те, що в супереч ст.259 КАС України позивачем не було подано клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження одночасно з поданням позовної заяви та воно не міститься в ній» будь-яких інших обґрунтувань як в підтвердження зазначеного, так і посилань на інші обставини, зазначено не було.

У відповідності до ч.4 ст.9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч.2 ст.210 КАС України, з урахуванням змісту спірних правовідносин, обставин справи та зібраних у справі доказів суд під час розгляду справи по суті може змінити порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, про що зазначається у протоколі судового засідання.

Відповідно до ч.3 ст.257 КАС України, при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Здійснивши системний аналіз зазначених вище норм чинного законодавства, суд зазначає, що останній наділений правом при вирішенні питання щодо відкриття провадження у справі за правилами спрощеного або загального позовного провадження враховувати як складність даної справи, так і необхідність з`ясування всіх обставин у такій справі.

З урахуванням зазначеного вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача-2: Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з викладенням тексту зазначеної ухвали безпосередньо в тексті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/17339/21, дотримуючись при цьому принципу процесуальної економії в адміністративному судочинстві та з урахуванням вимог ч.5 ст.243 КАС України.

Станом на дату винесення рішення у даній справи як від відповідача-1, так і від третьої особи не було подано до суду відзиву та пояснень на позовну заяву.

Відтак, думка останніх щодо пред`явлених позовних вимог суду невідома.

Суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка від 23.10.2021 р. №206 складена начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, в тексті якої зазначено, що суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна в період з 25.10.2021 р. по 29.10.2021 р. та з 01.11.2021 р. по 05.11.2021 р. перебуватиме у щорічній відпустці.

Враховуючи викладене, з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р., дана справа вирішується в перші робочі дні судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукової Є.О., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

23.09.2019 рішенням Межиріської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області було надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби орієнтовною площею 14.035га, за кадастровим номером :01:001:1194 із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення.

25.02.2020 рішенням Межиріської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби за межами населеного пункту на території Межиріської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, який було складено на підставі вищезазначеного рішення. Цим же рішенням земельну ділянку було надано позивачу в строкове платне користування терміном на 7 років.

09.11.2020 між позивачем та Межиріською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1194, яку позивач отримав за відповідним актом прийому-передачі.

18.05.2021 рішенням Межиріської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області було надано дозвіл на складання проекту землеустрою зі зміною цільового призначення Земельної ділянки на код КВЦПЗ - 01.07 (для городництва). На підставі зазначеного рішення за замовленням позивачки було розроблено відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється.

17.06.2021 рішенням Межиріської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області зазначений проект землеустрою щодо відведення Земельної ділянки цільове призначення якої змінюється було затверджено, вирішено здійснити державну реєстрацію прав власності на Земельну ділянку за Межиріської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та провести державну реєстрацію права оренди.

За результатом розгляду відповідної заяви, повідомленням ПВ-021 від 27.08.2021 державний кадастровий реєстратор відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерина Миколаївна відмовила у прийнятті заяви. Відмова обґрунтувана змінами до законодавства згідно із Законом №1423-ІХ від 28.04.2021, згідно яких площа земельної ділянки надається громадянину в оренду для огородництва, не може перевищувати 0.6га.

Позивач, вважаючи дії щодо складення відповідачем зазначеного повідомлення протиправними, звернувся з даним позовом до суду, за захистом порушених прав та інтересів зі сторони суб`єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які б призводили до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 64 Конституції України проголошує, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, окрім випадків, передбачених самою Конституцією.

Пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно зі ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України).

Згідно зі пп. "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 121 ЗК України, кожен громадянин України має право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 202 ЗК України, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлені Законом України Про Державний земельний кадастр.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч. 3 - 4 ст. 24 Закону України Про Державний земельний кадастр, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

- особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

- власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

- органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);

- замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

- оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

- документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Постановою Кабінету Міністрів від 17.10.2012р. № 1051 затверджений Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок №1051).

Згідно абз 4 підпункту 1 пункту 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 (далі - Порядок №1051) зверненням щодо внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру або користування відповідними відомостями є, зокрема:

- заява про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

- заява про державну реєстрацію земельної ділянки.

Відповідно до п. 107 Порядку №1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Згідно п. 69 Порядку №1051, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється за заявою (у паперовій або електронній формі) згідно з додатком 12 розробника документації із землеустрою та оцінки земель від імені замовника, якщо інше не передбачено договором на виконання відповідних робіт (далі заявник).

Пунктом 109 Порядку №1051 визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою:

1) особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

2) власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

3) органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

4) замовника технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Згідно з п. 110 Порядку №1051 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява (у паперовій або електронній формі) про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації), у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України Про землеустрій;

3) електронний документ.

Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

Проаналізувавши наведені положення, суд приходить до висновку, що повноваження із внесення відомостей до Державного земельного кадастру (змін до них) покладено на державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів. Внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про державний земельний кадастр».

За змістом положень статей 5, 10, 15 Закону України «Про державний земельний кадастр», земельна ділянка є одним із об`єктів Державного земельного кадастру, відомості про яку, зокрема щодо її цільового призначення (категорію земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель), а також інформація про документацію із землеустрою та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку, включаються до Державного земельного кадастру.

Відповідно до підпункту 10 пункту 24 Порядку № 1051 відомості про земельну ділянку щодо її цільового призначення, які вносяться до Державного земельного кадастру включають в себе: категорію земель згідно з підпунктом 6 пункту 22 цього Порядку; цільове призначення згідно з документацією із землеустрою; вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель згідно із частиною п`ятою статті 20 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону України «Про державний земельний кадастр», відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру:

а) щодо категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення;

на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель;

б) щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель:

на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються;

на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони);

на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно з частиною 2 статті 20 ЗК України, зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 № 858-IV, цільове призначення земельної ділянки це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

У разі коли до Державного земельного кадастру вносяться відомості (зміни до них) про зареєстровану раніше земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку Поземельна книга не відкривалася, такі відомості (зміни до них) вносяться до неї після її відкриття відповідно до пунктів 49 - 54 цього Порядку.

Відомості (зміни до них) про зареєстровані земельні ділянки вносяться до Державного земельного кадастру в разі внесення: 1) змін до відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку відкрито Поземельну книгу; 2) нових (додаткових) відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку відкрито Поземельну книгу; 3) змін до відомостей про земельну ділянку, на яку відповідно до цього Порядку Поземельна книга не відкривалася, та/або нових (додаткових) відомостей про земельну ділянку.

Внесення до Поземельної книги відомостей (змін до них) про зареєстровану земельну ділянку (крім випадків, зазначених у пункті 119 цього Порядку) здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності відповідно до документації, що є підставою для внесення відповідних відомостей (змін до них) (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

Для внесення змін до відомостей Поземельної книги щодо цільового призначення земельної ділянки, складу угідь, нормативної грошової оцінки, а також до відомостей про межі земельної ділянки (у разі їх встановлення (відновлення) за фактичним використанням земельної ділянки), в розрізі приписів частини 4 статті 26 Закону України «Про державний земельний кадастр», заявник подає до органу, який здійснює ведення Поземельної книги: заяву за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; оригінали документації із землеустрою, технічної документації з оцінки земель, які згідно з цим Законом є підставою для внесення таких змін (крім випадків зміни виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель, що згідно з цим Законом не потребує розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки); документацію із землеустрою, на підставі якої вносяться зміни до відомостей Державного земельного кадастру, у формі електронного документа (крім випадків внесення відомостей про зміну виду використання).

Частиною 2 статті 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Частиною 1 статті 25 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону України «Про державний земельний кадастр», Державний кадастровий реєстратор, який здійснює ведення Поземельної книги, протягом чотирнадцяти робочих днів з дати реєстрації заяви вносить до Поземельної книги інформацію про зміну відомостей про земельну ділянку або надає мотивовану відмову у внесенні таких відомостей.

Частиною 6 статті 26 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що відмова у внесенні до Поземельної книги змін до відомостей про земельну ділянку надається у разі, якщо: земельна ділянка розташована на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; із заявою звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам законодавства; заявлені відомості вже внесені до Поземельної книги.

Судом встановлено, що зміна цільового призначення земельної ділянки відбулась за погодженням вповноваженого органу та на підставі розробленої землевпорядної документації. Підстав вважати незаконним рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки відповідачем не наведено.

Отже, суд не вбачає підстав для відмови у внесенні змін до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

З цього слідує, що у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту порушення прав особи, яка звернулась за їх захистом, зобов`язання судом суб`єкта вчинити дії конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на відновлення порушених прав.

Суд вважає, що судове рішення має бути таким, яке б гарантувало дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, що звертається, від порушень з боку відповідача та забезпечувало його виконання й унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне вказані позовні вимоги задовольнити шляхом зобов`язання відповідача внести відповідні відомості.

З урахуванням встановлених під час розгляду обставин справи ефективним та дієвим способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача внести відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Під час розгляду даної справи відповідачем як суб`єктом владних повноважень не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності своїх рішень.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовної заяви суд приходить до висновку про наявність підстав для присудження всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат з Державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерини Миколаївни (вул. Центральна, 98, м.Павлоград, 51400), а саме, судового збору у розмірі 908, 00 грн.

Керуючись ст.ст.242-244,246,250,254,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерини Миколаївни (вул. Центральна, 98, м.Павлоград, 51400), Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (вул. Філософська, буд.39-а, м.Дніпро, 49006), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Межиріцька міська рада (пров. Виконкомівський, буд.1, с.Межиріч, Дніпропетровська обл., 51473) про визнання протиправними дій щодо складання повідомлення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру ПВ-021 від 27.08.2021 р. протиправними; зобов`язання внесення змін до Державного земельного кадастру з видачею відповідного Витягу з Державного земельного кадастру стосовно зміни цільового призначення земельної діяльності за кадастровим номером :01:001:1194 на код КВЦПЗ - 01.07 (для городництва) задовольнити.

Визнати протиправними дії державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерини Миколаївни щодо складання повідомлення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру ПВ-021 від 27.08.2021.

Зобов`язати державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерину Миколаївну внести зміни до Державного земельного кадастру з видачею відповідного Витягу з Державного земельного кадастру стосовно зміни цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1194 на код КВЦПЗ - 01.07 (для городництва).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерини Миколаївни (вул. Центральна, 98, м.Павлоград, 51400) в розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова