Справа № 200/5822/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2021 року справа №200/5822/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Казанчеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 р. у справі № 200/5822/21 (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про скасування рішення від 19 січня 2021 року № 1/ІІ/V/1, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі відповідач, Комісія), в якому просив: скасувати рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 19 січня 2021 року № 1/ІІ/V/1 про відмову в наданні йому статусу учасника бойових дій; зобов`язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни надати йому статус учасника бойових дій.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року позов задоволено, а саме суд: визнав протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 від 19 січня 2021 року №1/II/V/1; зобов`язав Міністерство внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржене рішення суду скасувати, та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не застосував Закон України «Про боротьбу з тероризмом» та не звернув жодної уваги на висновки Верховного Суду України від 06.04.2021 року у справі № 360/2336/19. Суд першої інстанції не врахував, що відповідно до пункту 4 Порядку підставою для надання особі статусу учасника бойових дій є документи, які підтверджують безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, участі в захисті незалежності, суверенітету та територіальну цілісність України. Позивач не надав жодного документу, а суд першої інстанції не звернув належну увагу на дані обставини, що було б доказами безпосереднього залучення Позивача з 07.04.2014 по 30.09.2015 до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Апелянт вважає помилковим висновки суду першої інстанції, що безпосередня участь позивача в антитерористичній операції з 07.04.2014 по 30.09.2015 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідкою ГУ МВС України в Донецькій області, наказом першого заступника керівника антитерористичного центру СБУ від 02.02.2015 №33 та від 13.12.2015 №347 та архівною довідкою Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України №179/1/13808 від 14.12.2017, оскільки згідно з архівного витягу від 14 грудня 2017 року Галузевого державного архіву міністерства оборони України ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань. Апелянт зазначає, що виконання своїх службових обов`язків хоча і в районі проведення АТО, але не пов`язаних із заходами з протидії терористичної діяльності, не є підставою вважати, що позивач персонально та безпосередньо залучався до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок № 413), у редакції чинній на час відрядження позивача, так і діючій на сьогодні, безумовною підставою для надання статусу учасника бойових дій є безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції, що підтверджується наказами антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції. Будь-які інші органи, в т. ч. і територіальні органи МВС, не мають повноважень підтверджувати факт безпосередньої участі особи в антитерористичній операції в районах її проведення. Позивач наказами АТЦ при СБУ до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, до виконання завдань антитерористичної операції не залучався. До такого самого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.04.2021 по справі № 360/2336/19.

Апелянт посилається на те, що прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду поданих документів належить до дискреційних повноважень Комісії.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 14 червня 2016 року (а.с. 18).

Відповідно до довідки від 01 грудня 2016 року № 1411-40424, що видана Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області на ім`я ОСОБА_1 , позивач є внутрішньо переміщеною особою з фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 11 травня 1995 року по 30 вересня 2015 року, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06 литстопада 2015 року (а.с. 16) та довідкою ГУ МВС України в Донецькій області від 27 липня 2019 року (а.с. 17).

Наказом МВС України від 31.07.2008 року позивачу присвоєно спеціальне звання - підполковник міліції.

У період з грудня 2013 року по листопад 2014 року позивач перебував на посаді першого заступника начальника відділу - начальника слідчого відділення Ленінського райвідділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області.

З квітня 2014 року по квітень 2015 року перебував на посаді заступника начальника відділу, а з квітня по вересень 2015 року на посаді начальника відділу слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області.

Згідно з довідками ГУ МВС України в Донецькій області від 28 жовтня 2015 року № 9842/Нч та від 02 травня 2018 року № 197АК підполковник міліції ОСОБА_1 у період з 07 квітня 2014 року по 30 вересня 2015 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області (а.с. 20, 22).

В архівному витязі від 14 грудня 2017 року Галузевого державного архіву міністерства оборони України міститься інформація про те, що відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33 підполковника міліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області вважати таким, що перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань (а.с. 23).

В архівному витязі від 14 січня 2020 року Галузевого державного архіву міністерства оборони України міститься інформація про те, що відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13 грудня 2015 року № 347 підполковника міліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області вважати таким, що вибув зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпечення її проведення (а.с. 24).

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій учасниками війни від 22 вересня 2018 року ОСОБА_1 надано статус учасника війни (а.с. 25).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі № 200/9701/19-а задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про скасування рішення, а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 21.09.2018 року № 3/ІV/V/26 про надання ОСОБА_1 статусу учасника війни (а.с.26).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстацнії дішов до встиновку, що позивач має право на отримання статусу учасника бойових дій, а відповідач під час винесення оскаржуваного рішення, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №3551-XII), цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 5 Закону №3551-XII визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно із пунктом 19 частиною 1 статті 6 Закону України №3551-XII учасниками бойових дій визнаються, зокрема, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Відповідно пункту 20 частини 1 статті 6 Закону України №3551-XII порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції чи в забезпеченні її проведення, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року № 413 затверджено Відповідний Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, (далі Порядок № 413).

Відповідно до пункту 2 Порядку №413 (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), статус учасника бойових дій надається, зокрема: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно з пунктом 2-1 Порядку №413 (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Пунктом 3 Порядку №413 визначено, що райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення визначаються Антитерористичним центром при СБУ.

Відповідно до пункту 4 Порядку №413 (в редакції на час перебування позивача в зоні АТО), підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень); для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або направлення (прибуття) у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення (витяги з наказів, розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень), а також документи, що були підставою для прийняття керівниками підприємств, установ, організацій рішення про направлення осіб у таке відрядження.

Пункт 4 в редакції Постанови КМ № 425 від 04.06.2015 та на час перебування позивача в зоні АТО) встановлював, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

За п. 4 Порядку №413 (в редакції на час прийняття оскаржуваного рішення), підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення, зокрема: для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Згідно з п. п. 6, 8 Порядку № 413 для надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзацах другому та третьому пункту 2 цього Порядку, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники установ, закладів у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу чи працювали особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи із зазначених у пункті 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

У разі неподання командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу) або іншим керівником установи, закладу до комісії документів, необхідних для надання статусу учасника бойових дій, особи, зазначені в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, можуть самостійно звернутися до відповідної комісії.

Зігдо п. 2 розділу І Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого Наказ Міністерствавнутрішніх справ України 23 травня 2019 року № 395, (далі Положення № 395), Комісія утворюється в апараті МВС з метою вивчення документів та прийняття рішення щодо надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій особам (осіб) рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ, статусу учасника війни особам (осіб) з числа працівників апарату МВС, територіальних органів з надання сервісних послуг МВС (далі - територіальні органи), закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС (далі - працівники МВС).

За п. 1 розділу ІІ Положення, основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни особам (осіб), що зазначені у пункті 2 розділу I цього Положення, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу МВС.

Відповідно до пунктів 1 розділу V Положення № 395, Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій особам рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, на підставі документів, визначених пунктом 4 Порядку.

Системний аналіз зазначених норм права дає підстави стверджувати про те, що статус учасника бойових дій надається поліцейському, який брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, що має підтверджуватися відповідними наказами про залучення його до проведення антитерористичної операції, про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або іншими офіційними документами, виданими державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Згідно, наявного в матеріалах справи наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33 підполковника міліції ОСОБА_1 , заступника начальника відділу слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області вважати таким, що перебував у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань.

Суд зазначає, що надані позивачу довідки ГУ МВС України в Донецькій області № 9842/Нч від 28.10.2015 року та № 197лк від 02.05.2018 року та архівного витягу з наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України № 33 від 02.02.2015 та від 14 січня 2020 року, у розумінні вказаних норм є офіційними документами, виданими державними органами, які містять достатні докази про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Виходячи з аналізу наведених вище норм права та встановивши наявність у позивача необхідних документів, визначених Порядком №413, суд першої інстанцій обґрунтовано зазначили про наявність у позивача права на отримання статусу учасника бойових дій як особи, яка безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Крім того, зазначені обставини вже були предметом розгляду у справі №200/9701/19-а, у межах якого також встановлено , що вищезазначені документи містять достатні докази про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення та є підставою для надання позивачу статусу саме учасника бойових дій, а не учасника війни, яке не оскаржено та набрало законної сили.

Отже за таких обставин, суд першої інстанцій проаналізували норми матеріального права, ретельно дослідили докази у справі, та з огляду на встановлені обставини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення Комісії про відмову позивачу в наданні статусу учасника бойових дій не містить законних підстав для відмови в наданні такого статусу, передбачених Положення № 395, тому воно є безпідставним та необґрунтованим, відтак підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду України викладені в постанові від 06.04.2021 року у справі № 360/2336/19, є помилковим, оскільки обставини та підставі у вказаному рішенні є відмінними від спірних правовідносин. Також, суд зазначає, що у межах спірних правовідносин було встановлено подання позивачем документів (рішень) про направлення позивача у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення, що не було встановлено в справі яку розглядав Верховний Суд. Крім того, Верховним Судом у вказаному рішенні було встановлено, що згідно з листом Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 02.08.2017 № 33/7-6658 позивач наказами керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України до проведення антитерористичної операції персонально не залучався. При цьому, у межах даної справи, зазначених обставин у межах спірних правовідносин не встановлено.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання відповідача встановити позивачу статус учасника бойових дій, з наступних підстав.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положенням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як зазначалось, спірні у цій справі правовідносини та обставини вже були предметом розгляду у справі №200/9701/19-а, та суд визнав протиправною відмову відповідача у надані позивачу статусу учасника бойових дій.

Суд враховує досить тривалий час розгляду уповноваженими державою органами порушеного позивачем питання з моменту його звернення та незаконну повторну, внаслідок неправильного тлумачення норм права, відмову відповідача у наданні позивачу статусу «учасника бойових дій».

Аналогічну правову позицію було висловлено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №808/1728/16.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Комісії прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій позивачу.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 р. у справі № 200/5822/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 р. у справі № 200/5822/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко