Справа № 500/6266/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6266/21

08 листопада 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П. за розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2021 Військова частина НОМЕР_1 (далі позивач) звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ (далі відповідач)), в якій просить скасувати постанову про накладення штрафу від 27.07.2021 у виконавчому провадженні № 65201006.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.07.2021 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Чаплюк О.Р. (далі - державний виконавець), при примусовому виконанні виконавчого листа № 500/3635/20, виданого 23.03.2021 Тернопільським окружним адміністративним судом, винесла постанову ВП № 65201006 про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100 грн. за невиконання вказаного виконавчого листа та вимоги державного виконавця № 4952/04.1-24 від 19.05.2021.

Позивач вважає оскаржену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки на виконання виконавчого листа № 500/3635/20 від 23.03.2021 Військова частина НОМЕР_1 15.01.2021 виготовила довідку про вартість неотриманого речового майна станом на 04.12.2019 та зазначила у цій довідці суму грошової компенсації неотриманого речового майна ОСОБА_1 на підставі чинного законодавства, про що повідомила державного виконавця. Також були вчиненні дії щодо отримання коштів на виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, але рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 грошової компенсації неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 станом на 04.12.2019 не було виконане з незалежних від Військової частини НОМЕР_1 причин. При цьому, позивач звернув увагу на те, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Таким чином, позивач вважає, що Військова частина НОМЕР_1 ще до відкриття виконавчого провадження ВП №65201006 від 24.04.2021 і до винесення постанови про накладення штрафу від 27.07.2021 здійснила дії щодо виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі №500/3635/20, а тому державний виконавець протиправно виніс оскаржену постанову.

Ухвалою суду від 04.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити суддею одноособово, з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та призначено судове засідання. Водночас зазначеною ухвалою суду визнано поважними причини пропуску та поновлено строк звернення до адміністративного суду.

На виконання вимог вказаної ухвали, 18.10.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що Військовою частиною НОМЕР_1 не виконано рішення суду від 21.12.2020 у справі №500/3635/20, доказів поважності невиконання нею не надано, а тому вважає, що оскаржена постанова про накладення штрафу, є правомірною.

Сторони у друге судове засідання не з`явилися, усні пояснення надали 18.10.2021 та заявили до суду клопотання від 01.11.2021 про розгляд справи без їхньої участі, а тому, враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 та ч.3 ст.268 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Як підтверджується матеріалами справи, що 20.04.2021 державний виконавець на підставі заяви про примусове виконання виконавчого листа № 500/3635/20, виданого 23.03.2021 Тернопільським окружним адміністративним судом, винесла постанову ВП № 65201006 про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.30).

Зазначеним виконавчим листом:

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість неотриманого речового майна станом на 04.12.2019;

зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 станом на 04.12.2019.

Вимогою державного виконавця №4952/04.1-24 від 19.05.2021, керуючись ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", боржника зобов`язано виконати вимоги виконавчого листа №500/3635/20, виданого 23.03.2021 Тернопільським окружним адміністративним судом в повному обсязі, про що повідомити державного виконавця письмово протягом 10 робочих днів (а.с.30 з/б).

Враховуючи те, що позивач у встановлений державним виконавцем строк не виконав вимоги виконавчого листа №500/3635/20 від 23.03.2021 та вимоги державного виконавця № 4952/04.1-24 від 19.05.2021, державний виконавець 27.07.2021 винесла постанову ВП № 65201006 про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100 грн.

Водночас, судом встановлено, що 15.01.2021 Військовою частиною НОМЕР_1 підготовлено довідку про вартість неотриманого речового майна ОСОБА_1 із зазначенням в ній розміру грошової компенсації неотриманого речового майна (а.с.7-9).

Також, з метою виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі №500/3635/20 на суму 11524,41 грн, 29.06.2021 Військовою частиною НОМЕР_1 начальнику відділу організації забезпечення за класами постачання Командування логістики Сухопутних військ Збройних Сил України - начальнику фінансово-економічної служби Командування Сухопутних військ Збройних Сил України направлено заяву №4031 про виділення коштів за недоотримане речове майно Військовій частині НОМЕР_1 на загальну суму 183529,12 грн (а.с.15).

Через відсутність коштів рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі №500/3635/20 виконане Військовою частиною НОМЕР_1 тільки 15.09.2021, про що було повідомлено листом від 20.09.2021 № 5826 відповідача (а.с.5).

Не погодившись із оскаржуваною постановою, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача і винесеного на підставі них спірного рішення на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Частинами другою та четвертою ст. 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

За приписами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.1 ст. 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено підстави початку примусового виконання рішення виконавцем.

За приписами ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що на момент винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону №1404-VIII можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду в частині виготовлення ОСОБА_1 довідки про вартість неотриманого речового майна станом на 04.12.2019 та нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 станом на 04.12.2019, позивач таку довідку із зазначенням у ній розміру грошової компенсації неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 станом на 04.12.2019 виготовив 15.01.2021 (а.с.7-9).
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач добровільно виконав рішення суду в частині виготовлення ОСОБА_1 довідки про вартість неотриманого речового майна станом на 04.12.2019 та нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 станом на 04.12.2019 ще до винесення 20.04.2021 державним виконавцем постанови ВП № 65201006 про відкриття виконавчого провадження, в тому числі до винесення оскарженої постанови.

При цьому, позивач не виплатив ОСОБА_1 грошової компенсації неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 станом на 04.12.2019 через відсутність бюджетного та іншого фінансування, внаслідок чого Військовою частиною НОМЕР_1 начальнику відділу організації забезпечення за класами постачання Командування логістики Сухопутних військ Збройних Сил України - начальнику фінансово-економічної служби Командування Сухопутних військ Збройних Сил України 29.06.2021 направлено заяву №4031 про виділення коштів за недоотримане речове майно Військовій частині НОМЕР_1 на загальну суму 183529,12 грн (а.с.15). Тобто боржник рішення суду не виконав у повному обсязі, внаслідок чого державний виконавець 27.07.2021 виніс постанову ВП № 65201006 про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн, як за невиконання рішення суду.

Відповідно до п.1.1 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 14.02.2020 № 44 (далі Правила № 280)) ці Правила визначають механізм фінансового забезпечення, зокрема військових частин.

За приписами п. 1.2 Правил № 280 фінансове забезпечення система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне і цільове використання коштів відповідно до вимог чинного законодавства України, організацію обліку та звітності з метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань.

При цьому, відповідно до п.1.3 Правил № 280 розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України є, зокрема командувачі (начальники) видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, інших органів військового управління (крім військових комісаріатів).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що фінансове забезпечення військових частин здійснюється за рахунок бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України.

Як видно з матеріалів справи та не заперечується позивачем, що в даному випадку позивач не міг виконати рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 грошової компенсації неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 станом на 04.12.2019 через відсутність бюджетного та іншого фінансування, оскільки таку виплату позивач здійснив лише 15.09.2021 після отримання відповідних коштів від начальника відділу організації забезпечення за класами постачання Командування логістики Сухопутних військ Збройних Сил України - начальника фінансово-економічної служби Командування Сухопутних військ Збройних Сил України.

Водночас, відповідно до статей 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Отже, невиконання судового рішення в частині виплати грошової компенсації неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 станом на 04.12.2019 при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем десятиденного строку та надалі - до отримання фінансування, виконати судове рішення.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду у справах К/9901/1598/18 (№405/3663/13-а) від 24.01.2018, К/9901/12146/18 (№757/29541/14-а) від 13.06.2018 про те, що відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Таким чином, враховуючи те, що рішення суду в частині виготовлення ОСОБА_1 довідки про вартість неотриманого речового майна станом на 04.12.2019 та нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 станом на 04.12.2019 виконано позивачем у добровільному порядку, а також те, що невиплата грошової компенсації неотриманого речового майна, що належало ОСОБА_1 станом на 04.12.2019 відбулась не звини позивача, а через відсутність бюджетного та іншого фінансування, суд дійшов висновку, що позивач рішення суду в цілому у встановлений державним виконавцем строк не виконав з поважних причин. Тобто з його сторони відсутнє невиконання судового рішення з неповажних причин.

Посилання відповідача на те, що підставою для винесення оскарженої постанови слугувало неподання позивачем у встановлений державним виконавцем строк інформації щодо виконання рішення суду, є хибним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Судом встановлено, що на дату винесення оскарженої постанови відповідач не проводив перевірку виконання боржником рішення суду, в тому числі не звертався із відповідними листами - запитами до Військової частини НОМЕР_1 щодо виконання рішення суду, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідних актів державного виконавця, в тому числі інших документів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем ч. 1 та 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII унеможливило останнього провести об`єктивну перевірку щодо правильності та повноти виконання рішення суду, в тому числі наявності чи то відсутності поважних причин невиконання рішення суду боржником. При цьому, як зазначав суд, обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин.

За приписами ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у п.36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом сковування постанови про накладення штрафу від 27.07.2021 у виконавчому провадженні № 65201006.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Отже, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн відповідно до платіжного доручення № 21-1796 від 23.09.2021 (а.с.4) за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області про накладення штрафу від 27.07.2021 у виконавчому провадженні № 65201006.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь Військової частини НОМЕР_1 сплачений судовий збір в сумі 2270 гривень згідно платіжного доручення №21-1796 від 23.09.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 08.11.2021.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження/місце проживання: вул. Грюнвальдська, 11,м. Івано-Франківськ,76018 код ЄДРПОУ/РНОКПП 43316386);

Головуючий суддя Мандзій О.П.