Справа № 420/6999/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 420/6999/21

адміністративне провадження № К/9901/38207/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Жука А.В., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року

у справі №420/6999/21 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

1) визнати протиправними дії та бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, яка полягала у не наданні ОСОБА_1 , шляхом відмови надання, такої публічної інформації на запити ОСОБА_1 № 31/2020 від 7 грудня 2020 року. №31-1/2020 (повторний) від 10 січня 2021 року, №31-2/2020 (утретє) від 21 січня 2021 року:

- чи перебувало на обліку Офісу платників податків Державної податкової служби акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» , а у наступному публічне акціонерне товариство «Київенерго» у період з 2007 року до 2015 року;

- яку суму податку на прибуток було сплачене акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» , а у наступному відповідно публічним акціонерним товариством «Київенерго» у період з 2007 року до 2015 року (надати щорічні показники);

- яку суму податку на додану вартість було сплачене акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», a у наступному вiдповiдно публічним акцiонерним товариством «Київенерго» у період з 2007 року до 2015 року (надати щорічні показники);

2) зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків утриматися від нових відмов у наданні ОСОБА_1 цієї інформації та вчинити дії, а саме надати ОСОБА_1 наступну публічну інформацію на мої запити №31/2020 вiд 7 грудня 2020 року, №31-1/2020 (повторний) від 10 січня 2021 року, №31-2/2020 (утретє) від 21 січня 2021 року:

- чи перебувало на обліку Офісу платників податків Державної податкової служби акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго» ,а у наступному публічне акціонерне товариство «Київенерго» у період з 2007 року до 2015 року;

- яку суму податку на прибуток було сплачене акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», а у наступному відповідно публічним акціонерним товариством «Київенерго» у період з 2007 року до 2015 року (надати щорічні показники);

- яку суму податку на додану вартість було сплачене акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», а у наступному відповідно публічним - акціонерним товариством «Київенерго» у період з 2007 року до 2015 року (надати щорічні показники);

3) встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в цій адміністративній справі та зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків у місячний строк з дня набрання рішення суду законної сили подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про його виконання;

4) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, судові витрати, понесені ОСОБА_1 , зокрема у зв`язку зі сплатою судового збору у цій справі;

5) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 через описані у позові незаконнi дiї та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а саме Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків у розмірі 10800 (десяти тисяч вісімсот) гривень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо відмови у наданні ОСОБА_1 публічної інформації на запити №31/2020 від 07 грудня 2020 року, №31-1/2020 від 10 січня 2021 року, №31-2/2020 від 21 січня 2021 року.

- зобов`язано Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків повторно розглянути запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації №31/2020 від 07 грудня 2020 року, №31-1/2020 від 10 січня 2021 року, №31-2/2020 від 21 січня 2021 року, з урахуванням висновків суду.

- стягнути з Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).

Не погоджуючись із таким судовим рішенням позивачем подано касаційну скаргу.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Зокрема, за змістом пункту 2 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина 4 статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина 3 статті 12 КАС України).

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Предметом розгляду цієї справи є бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо ненадання належних відповідей за результатами звернень позивача в порядку Закону України «Про звернення громадян» та накладення на відповідача обов`язку надати вичерпну, належну відповідачу публічну інформацію на запити ОСОБА_1 .

З урахуванням предмету позову, характеру спірних правовідносин та вимог статей 12, 257 КАС України, а також того, що дана справа не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України), Суд відхиляє доводи скаржника про те, що дана справа не є справою незначної складності.

Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру судових рішень, Одеський окружний адміністративний суд розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження.

За такого правового врегулювання та обставин справи касаційний перегляд судових рішень у цій справі можливий виключно за наявності обґрунтування відповідного підпункту пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У тексті касаційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що скарга:

- стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України);

- позивач, відповідно до цього Кодексу, позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України);

- зазначена справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника(підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).

Обгрунтовуючи доводи щодо питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, позивач зазначає про відсутність права на конфіденційність, права на приватність у юридичних осіб, які контролюються державою через долю державної власності у капіталі такої особи.

Водночас, колегія суддів зауважує, що потреба у формуванні єдиної правозастосовчої практики виникає, передусім, у тих випадках, коли практики з певного питання немає взагалі і її потрібно сформувати, або відсутня єдність у вже сформованій практиці з певного питання.

Однак, наведені ОСОБА_1 доводи не свідчать про наявність жодної із вказаних вище умов, а наведені скаржником доводи не можуть вважатись питанням права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник не указав у чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Також, в касаційній скарзі позивач, посилаючись на підпункт «б» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, вказує на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, а саме щодо нібито не вчинення йому значної моральної шкоди, нібито не значущості запитаної інформації для захисту його прав, а також щодо статусу «Київенерго» чиї права на приватність нібито підлягають захисту, при розгляду іншої справи №910/22855/17, у якій триває апеляційний перегляд.

З цього приводу Верховний Суд вказує на те, що особа може зазначати, що обставини, встановлені судовим рішенням, впливають на іншу справу, яка не є малозначною та має суттєве значення для такої особи. При цьому в такому випадку необхідно чітко зазначити, які обставини помилково встановлено в оскаржуваних рішеннях і одночасно в касаційній скарзі посилатись на порушення норм процесуального права, які призвели до помилкового встановлення відповідних обставин.

Разом з цим, зазначені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_1 не дають підстав для висновку, що ним достатньо обґрунтовано підстави щодо позбавлення його можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи.

У тексті касаційної скарги позивач, серед іншого, звертає увагу на те, що дана справа стосується діяльності «Київенерго» як ключової енергогенеруючої компанії періоду щодо якої подавались запити та щодо справи несплати боргів «Київенерго», яка мала широкий суспільний резонанс, зокрема, у виміру справи ТОВ «Золотий Мандарин Ойл», а отже, на думку скаржника, становить значний суспільний інтерес. Окрім викладеного, переконує, що через виключне значення запитаної інформації, ця справа має виняткове значення для захисту його прав, зокрема як політичного та публічного діяча.

Так, Верховний Суд звертає увагу на те, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб.

Указане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

При цьому ОСОБА_1 не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення.

Отже, зміст вказаних норм та аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах «а», «б», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. З огляду на викладене, обґрунтування скаржником підстави скасування судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України з посиланням на постанови Верховного Суду у справах №464/3789/17, №560/798/16-а, №818/607/17, №420/603/20, №910/22855/17, №806/1959/16, №9901/249/19, №420/2489/20 не є достатнім для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Таким чином, оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Також суд звертає увагу скаржника, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 248, 328, 333 КАС України Суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у справі №420/6999/21.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук

А.Г.Загороднюк

Судді Верховного Суду