Справа № 620/1540/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1540/21 Суддя першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Єгорової Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Північної митниці Держмитслужби на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повдіомлення (виклику) учасників справи рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Гуматрест» до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року Приватне підприємство «Гуматрест» (далі - Позивач, ПП «Гуматрест») звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Північної митниці Держмитслужби (далі - Відповідач, Північна митниця) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 22.12.2020 №UA/102000/2020/000120/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA102030/2020/00233.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 позов задоволено повністю. Крім того, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці на користь ПП «Гуматрест» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем надані всі належні основні документи, які підтверджували заявлену митну вартість товарів та давали можливість визначити таку вартість за ціною договору, у той час як належних та допустимих доказів неможливості визначення митної вартості за основним методом з огляду на недостатність поданих документів чи наявність об`єктивного сумніву у достовірності наданої інформації Відповідачем не наведено. Окремо зазначив, що Північною митницею не було належним чином обґрунтовано застосування саме резервного методу, як і не забезпечено проведення процедури консультацій. Також суд зауважив, що належними і допустимими доказами підтверджується понесення Позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн, оскільки послуги з вироблення правової позиції та аналізу ситуації не можуть бути віднесені до жодного з видів правової допомоги.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що Північною митницею було доведено неможливість впевнитися у достовірності зазначених у поданих ПП «Гуматрест» документах, у той час як не допускається визначення форм та обсягів митного контролю іншими органами державної влади, а також участі їх посадових осіб у здійсненні митного контролю. Наголошує, що судом не було враховано неподання декларантом ряду запитуваних документів, а також наведення в оскаржуваному рішення про коригування митної вартості товарів аргументованих мотивів його прийняття. Стверджує про правильність застосування резервного методу визначення митної вартості товарів та безпідставності висновків суду щодо непроведення консультації.

Після усунення визначених в ухвалі від 19.07.2021 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2021 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 30.04.2020 між ПП «Гуматрест» (Дистриб`ютор) та товариство з обмеженою відповідальністю «Псков-Полімер» (Компанія) укладено договір купівлі продажу № 30/04/20 (далі - Договір), згідно з пунктами 1.1, 4.1 якого Компанія зобов`язується передати, а Дистриб`ютор - прийняти і оплатити продукцію з літієвих полімерних матеріалів у відповідності до умов Договору. Кількість, асортимент та ціна в російських рублях на товар вказується у рахунках-фактурах та інших товаро-супроводжуючих документах (а.с. 8-11).

Згідно рахунку-фактури від 15.12.2020 № 76159 передбачається поставка товару - чобіт на загальну суму 1607725,00 рос. руб. Платіжний розрахунковий документ значиться від 14.12.2020 № 946 (а.с. 15-16).

У митній декларації країни відправлення від 16.12.2020 № 10228010/161220/0121760 вартість товару значиться 1607725,00 рос. руб. (а.с. 59).

Із змісту копії банківського платіжного доручення в іноземній валюті ПАТ Акціонерного банку «Південний», м. Одеса, від 14.12.2020 № 13 вбачається, що Позивачем здійснено перерахунок коштів ТОВ «Псков-Полімер» у розмірі 1607725,00 рос. руб. Призначення платежу: попередня оплата за взуття згідно Договору (а.с. 13).

Указане також підтверджується копією банківського платіжного доручення ПАТ «Сбербанк», м. Псков, від 14.12.2020 № 946 (а.с. 14).

Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2020 Позивачем було сформовано митну декларацію № UA 102030/2020/641193, де зазначено загальну вартість товару 1607725,00 рублів (а.с. 51).

З метою митного оформлення отриманого товару уповноваженою Позивачем особою - ТОВ «ФОЗБАС», було подано до митного органу, зокрема: рахунок-фактуру від 15.12.2020 № 76159 (а.с. 15-16), автотранспортну накладну від 16.12.2020 № 682059 (а.с. 55), декларацію про походження товару від 15.12.2020 № 76159, банківських платіжний документ в іноземній валюті від 14.12.2020, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від 16.12.2020 № БД-16/12-1 (а.с. 56), зовнішньоекономічних договір від 30.04.2020 № 30/04/20 та доповнення до нього від 13.07.2020, копію митної декларації країни відправлення від 16.12.2020 № 10228010/161220/0121760, митну декларацію від 21.12.2020 № UA 102030/2020/641193.

22.12.2020 Відповідачем було сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 102020/2020/00233 (а.с. 23-24) та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 102000/2020/000120/2 (а.с. 25-26). Указане рішення було прийнято у зв`язку з тим, що за результатами здійсненої Відповідачем перевірки встановлено, що до митного оформлення надано платіжне доручення від 14.12.2020 № 13 про сплату коштів за товар, але в рахунку-фактурі від 15.12.2020 № 76159 вказано платіжний документ від 14.12.2020 № 946. Також згідно копії митної декларації країни відправлення від 16.12.2020 № 102280010/161220/0121760 неможливо встановити згідно якого рахунка-фактури здійснюється поставка даної продукції. Враховуючи викладене представник відповідача запропонував уповноваженій на декларування особі надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, а саме: бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписки з бухгалтерської документації. Уповноваженою на декларування особою було надано виписку з бухгалтерської документації (зокрема прибуткову накладну та видаткові накладні щодо попередньої поставки) (а.с. 66-68). За результатом їх опрацювання встановлено, що інформація наведена в наданих бухгалтерських документах, стосується в основному, чобіт інших артикулів, ніж тих, поставка яких відбувається зараз. Крім того, проаналізувавши митні оформлення ПП «Гуматрест» чобіт виробництва ТОВ «Псков-Полімер» (РФ) встановлено, що за митною декларацією від 16.11.2020 № UA 102030/2020/639979 митне оформлення асортименту чобіт, вказаних в товарі № 1, здійснено за ціною 6,33 USD/пар., що вище за вартість оцінюваних чобіт (4,46 USD/пар.). В свою чергу, особою, уповноваженою на декларування, повідомлено, що надати додаткову інформацію щодо підтвердження вартості товару № 1 не має можливості (а.с. 64). У зв`язку з неподанням особою, уповноваженою на декларування, додаткової інформації щодо підтвердження вартості товару № 1, приймаючи до уваги відсутність можливості органу упевнитися в правильності заявленої митної вартості товару № 1, враховуючи митні оформлення даної продукції, здійсненої в попередній період, є підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару (за ціною договору) та для визначення митним органом митної вартості товару № 1 самостійно. Відповідно до ч. 5 ст. 55 та ч. 4 ст. 57 МКУ проведена консультація з особою, уповноваженою на декларування, з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митного органу, визначення вартості та обміну наявною інформацією. Митну вартість товару № 1 скориговано за резервним методом, а саме відповідно до наявної у митного органу цінової інформації ЄАІС Держмитслужби - митна декларація від 16.11.2020 №102030/2020/639979 (а.с. 72-73). Митну оцінку товару № 1 здійснено за резервним методом з розрахунку 6,33 USD/пар. Причини незастосування попередніх методів значаться: 1) за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - з наведених вище причин; 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації щодо вартості операцій щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості - відсутність достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості.

На підставі встановлених вище обставин, проаналізувавши приписи ст. ст. 8, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 57, 58, 246, 248, 257, 318 Митного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», а також позиції Верховного Суду у справі №826/3104/16, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість застосування Північною митницею другорядного методу при визначенні митної вартості імпортованого ПП «Гуматрест» товару, оскільки доказів наявності обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення митної вартості та неподання Позивачем необхідних додаткових документів для визначення такої вартості матеріали справи не містять.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписи ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України визначають, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Приписи ч. 1 ст. 53 МК України визначають, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

При цьому документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій та шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у редакції, чинній на час подання митної декларації органу доходів і зборів, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Згідно ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Надаючи оцінку висновкам Київської митниці про неможливість підтвердження митної вартості товару, з якими не погодився суд першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у графі 33 рішення про коригування митної вартості товару вказано, що митна вартість товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, оскільки:

- до митного оформлення надано платіжне доручення від 14.12.2020 № 13 про сплату коштів за товар, але в рахунку-фактурі від 15.12.2020 № 76159 вказано платіжний документ від 14.12.2020 № 946. Також згідно копії митної декларації країни відправлення від 16.12.2020 № 102280010/161220/0121760 неможливо встановити згідно якого рахунка-фактури здійснюється поставка даної продукції. Інформація, наведена в наданих бухгалтерських документах, стосується в основному, чобіт інших артикулів, ніж тих, поставка яких відбувається зараз;

- проаналізувавши митні оформлення ПП «Гуматрест» чобіт виробництва ТОВ «Псков-Полімер» (РФ) встановлено, що за митною декларацією від 16.11.2020 № UA 102030/2020/639979 митне оформлення асортименту чобіт, вказаних в товарі № 1, здійснено за ціною 6,33 USD/пар., що вище за вартість оцінюваних чобіт (4,46 USD/пар.);

- особою, уповноваженою на декларування, повідомлено, що надати додаткову інформацію щодо підтвердження вартості товару № 1 не має можливості (а.с. 64).

Також у графі 33 спірного рішення зазначено, що у зв`язку з неподанням особою, уповноваженою на декларування, додаткової інформації щодо підтвердження вартості товару № 1, приймаючи до уваги відсутність можливості органу упевнитися в правильності заявленої митної вартості товару № 1, враховуючи митні оформлення даної продукції, здійсненої в попередній період, є підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару (за ціною договору) та для визначення митним органом митної вартості товару № 1 самостійно. Відповідно до ч. 5 ст. 55 та ч. 4 ст. 57 МКУ проведена консультація з особою, уповноваженою на декларування, з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митного органу, визначення вартості та обміну наявною інформацією. Митну вартість товару № 1 скориговано за резервним методом, а саме відповідно до наявної у митного органу цінової інформації ЄАІС Держмитслужби - митна декларація від 16.11.2020 №102030/2020/639979. Митну оцінку товару № 1 здійснено за резервним методом з розрахунку 6,33 USD/пар. Причини незастосування попередніх методів значаться: 1) за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - з наведених вище причин; 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації щодо вартості операцій щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості - відсутність достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про необґрунтованість твердження Північної митниці щодо відсутності можливості обрахувати митну вартість товару за першим методом, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як було вірно підкреслено судом першої інстанції та було встановлено раніше, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що до митного оформлення надано платіжне доручення від 14.12.2020 № 13 про сплату коштів за товар, але в рахунку-фактурі від 15.12.2020 № 76159 вказано платіжний документ від 14.12.2020 № 946.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що вказаний рахунок-фактура був сформований продавцем товару - ТОВ «Псков-Полімер», нерезидентом України, що розміщується в Російській Федерації. У матеріалах справи містяться два платіжних доручення з аналогічною інформацією щодо платника та отримувача коштів, їх розміру, призначення платежу, посилання на один і той же рахунок від 10.12.2020 № 177992 (а.с. 12), з різницею в тому, що одне платіжне доручення (від 14.12.2020 № 13) сформовано банківською установою, розташованою в Україні, а інше (від 14.02.2020 № 946) - банківською установою, розташованою в Російській Федерації. Враховуючи вказане, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив указаний аргумент Відповідача як підставу для коригування митної вартості товару.

З приводу посилання Апелянта на те, що із змісту копії митної декларації країни відправлення від 16.12.2020 № 102280010/161220/0121760 неможливо встановити згідно якого рахунка-фактури здійснюється поставка даної продукції, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що декларація країни відправлення формується за формою, затвердженою нормативно-правовим актом такої країни. Крім того, перелік документів, необхідних для подання при митному оформленні експортованої продукції з Російської Федерації визначаються правовими нормами чинного законодавства вказаної країни. Оскільки у межах спірних правовідносин мало місце митне оформлення іноземною митницею товару, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що для вказаних дій був наданий вичерпний перелік документів. Крім того, колегія суддів зауважує, що у митній декларації країни відправлення від 16.12.2020 № 10228010/161220/0121760, наявні посилання на: автотранспортну накладну від 16.12.2020 № 682059 (а.с. 55), зовнішньоекономічних договір від 30.04.2020 № 30/04/20 та доповнення до нього від 13.07.2020, що дає підстави для висновку про взаємопов`язаність указаної митної декларації країни відправника із спірним товаром, що ввозився Позивачем.

Щодо твердження Північної митниці про те, що за митною декларацією, оформленою ПП «Гуматрест» на чоботи виробництва ТОВ «Псков-Полімер» (РФ), від 16.11.2020 № UA 102030/2020/639979 митне оформлення асортименту чобіт, вказаних в товарі № 1, здійснено за ціною 6,33 USD/пар., що вище за вартість оцінюваних чобіт за спірною митною декларацією - 4,46 USD/пар., то суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив, що за приписами статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять: умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Тобто, ціна договору, її зміна за умови погодження сторонами здійснюється ними шляхом укладання певного договору. При цьому, сторони вільні у визначенні умов договору, у зв`язку з чим у цьому випадку відсутні обставини надання контрагентом спеціальних цін Позивачу.

Матеріали справи свідчать, що згідно з пунктом 4.1 договору купівлі продажу від 30.04.2020 № 30/04/20 кількість, асортимент та ціна в російських рублях на товар вказується у рахунках-фактурах та інших товаро-супроводжуючих документах.

Верховний Суд у постанові від 09.02.2021 у справі №826/17509/16 зазначив, що зниження продавцем товару його вартості не знаходиться в причинному зв`язку з коригуванням митної вартості до тих пір, поки митний орган не доведе, що ціна проданого товару, фактично, всупереч зміненим умовам контракту, залишилась незмінною.

Крім іншого, як вірно зауважив суд першої інстанції, інформація, наведена у наданих Відповідачу Позивачем бухгалтерських документах, стосується насамперед чобіт інших артикулів, ніж тих, поставка яких відбувалася за спірною митною декларацією.

Чернігівський окружний адміністративний суд обґрунтовано звернув увагу, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно положень статей 59 і 60 Митного кодексу України. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

В обґрунтування правомірності прийнятого рішення про коригування митної вартості Відповідач зазначив, що проводив консультації з декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митного органу, визначення основи вартості та обміну наявною інформацією щодо застосування другорядного методу визначення митної вартості.

Однак, доводи Північної митниці про проведення консультацій є необґрунтованими, оскільки право вимоги документів, передбачене у ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, не може вважатися частиною процедури консультацій, передбачених ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України.

Твердження Апелянта про те, що підставою для проведеного коригування також стало те, що Позивач у відповідь на запит митного органу не надав усіх додаткового запитуваних документів, судова колегія вважає помилковим, адже ці документи носять виключно інформаційний характер, а обов`язок щодо їх надання в декларанта на обґрунтований запит митниці в силу ч. 3 ст. 53 МК України виникає лише за умови наявності таких документів у декларанта.

Щодо доводів Північної митниці про те, що «тлумачення та висновки на користь суб`єкта господарювання, а також використання норм, які не притаманні спірним правовідносинам, говорить про небажання суду захищати державницьку позицію, а свідчить про всіляке підтримання негативної практики задоволення позовних заяв даної категорії», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу Відповідача, що згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Тобто, завданням адміністративного судочинства є, насамперед, ефективний захист прав та інтересів, зокрема, юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а не відстоювання судом «державницької позиції», як зазначає Апелянт.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами ч. 7 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Приписами ч. 8 ст. 55 МК України визначено, що протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Відповідно до ч. 9 ст. 55 МК України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів орган доходів і зборів розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Положеннями статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Так, частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частини 5-8 статті 58 МК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажу на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Вже згадані вище Правила заповнення декларації митної вартості, затверджені наказом Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 599, визначають порядок заповнення декларації митної вартості (далі - ДМВ), яка використовується:

- декларантом або уповноваженою ним особою - при визначенні та заявленні митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту;

- митним органом - при здійсненні контролю за правильністю визначення декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту.

Відповідно до п. 1.3 вказаних Правил ДМВ подається в установленому порядку митному органу, що здійснює митне оформлення товарів, разом з митною декларацією на оцінювані товари.

Пунктом 1.14 Правил передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Посадовою особою митного органу заповнюється графа ДМВ «Для відміток митного органу». На основному аркуші, крім реєстраційного номера ДМВ, повинно бути зазначене рішення, яке прийняте посадовою особою митного органу за результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів (п. п. 2.1, 2.2 вказаних Правил).

Відповідно до п. 2.3 Правил при електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин третьої та/або четвертої статті 53 Кодексу для підтвердження митної вартості товарів із складанням їх переліку.

При електронному декларуванні повідомлення про необхідність подання документів вважається одержаним декларантом або уповноваженою ним особою з часу надходження до митного органу повідомлення в електронній формі від декларанта або уповноваженої ним особи про одержання цього повідомлення. При електронному декларуванні декларант або уповноважена ним особа надсилає повідомлення про відмову у подачі документів у складі електронного повідомлення, засвідченого електронним підписом (п. п. 2.4, 2.5 Правил).

Митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

З огляду на викладені положення однією із імперативних умов щодо прийняття рішення про коригування митної вартості товарів, оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації та застосування іншого методу для визначення митної вартості товарів, ніж метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

З наведеного випливає, що Позивачем були виконані вимоги митного органу щодо необхідності подання додаткових документів на підтвердження митної вартості товару, у зв`язку з цим суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки Чернігівського окружного адміністративного суду про відповідність поданих документів положенням МК України. При цьому, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що з урахуванням документів і пояснень, наданих Позивачем в порядку ч. 8 ст. 55 МК України, Відповідачем не доведено саме обґрунтованість прийнятого оскаржуваного рішення в частині наявності підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, відсутність її документального вирахування і підтвердження, або наявність обставин пов`язаності осіб, які вплинули на визначення митної вартості.

Згідно правової позиції Верховного Суду України вказаної в постановах від 29.05.2012 у справі №21-91а12, від 11.09.2012 у справі № 21-262а12, від 30.06.2015 у справі № 814/283/14 за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З урахуванням встановлених вище обставин судова колегія приходить до висновку про необґрунтованість використання Північною митницею резервного методу визначення митної вартості товару, оскільки, як було встановлено раніше, у Відповідача були наявні всі правові підстави для визначення митної вартості імпортованого ПП «Гуматрест» товару за першим методом - за ціною договору.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці на користь ПП «Гуматрест» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 500,00 грн не було визначено Відповідачем предметом апеляційного перегляду, то останнє переглядалося у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Північної митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено та підписано « 09» листопада 2021 року.