Справа № 320/13009/21
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

10 листопада 2021 року Київ № 320/13009/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Брагіна О.Є., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

до суду в електронному вигляді надійша позовна заява ОСОБА_1 з вимогами до ГУ ПФУ у Луганській області про зобов`язання надати суду належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача; до ГУ ПФУ у Київській області - про визнання протиправним та скасування рішення від 28.04.2021 №89 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, згідно п.1 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 22.10.2021 позовна заява була залишена без руху як така, що не відповідає вимогам ст.ст. 160,161 КАСУ. Позивачеві було запропоновано усунути виявлені судом недоліки шляхом подання позовної заяви у новій редакції із зазначенням у ній: часу та підстав взяття на облік позивача як пенсіонера; надання доказів фактичного проживання у Київській області (довідка про місце реєстрації внутрішньо переміщеної особи); конкретизацією та обгрунтуванням позовних вимог до другого відповідача ГУ ПФУ у Луганській області, із викладенням обставин, якими ці вимоги підтверджені, зокрема, зазначення дій, рішень та допущення протиправної бездільяності відносно позивача ГУ ПФУ у Луганській області із посиланням на докази, якими ці обставини підтверджені; надання фактичного обгрунтування позивача щодо наявності у нього страхового стажу (список №1) більше ніж 10 років із визначенням періодів виконання роботи, яка дає право на пільгову пенсію; обгрунтування порушення рішенням ГУ ПФУ у Київській області прав, свобод та інтерсів заявника із розкриттям змісту порушених прав; надання суду квитанції про сплату судового збору за дві вимоги немайнового характеру у сумі 1816 грн. та подання копій документів, долучених до позовної заяви у відповідності до кількості учасників справи, посвідчених електронним цифровим підписом.

09.11.2021, із застосуванням системи "Електронний суд", в інтересах ОСОБА_1 , були подані: заява про усунення недоліків; копії: листа-відповіді ГУ ПФУ м. Сєвєродонецька Луганської області; заяви про призначення пенсії; позовної заяви із позначкою уточнена; скрін-шоти відкритих сервісів веб-порталів; 2 копії ухвали Луганського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням рішень суду. Жодна копія документів не посвідчена електронним цифровим підписом позивача.

Дослідивши надіслані суду документи, суд констатує повне невиконання вимог судового рішення від 22.10.2021, в тому числі, і щодо надання довідки про місце фактичного проживання (реєстрації) позивача у Київській області, а саме довідки про місце реєстрації внутрішньо переміщеної особи та квитанції про сплату судового збору.

При цьому, в уточненій заяві позивачем зазначено, що він зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , тому надати докази проживання в Київській області не може.

Водночас, своє звернення до Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 мотивував тим, що оскаржив дії та рішення ГУ ПФУ у Луганській області до належного суду, натомість двома ухвалами Луганського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 та від 10.09.2021 його позовна заява була повернута, тому він оскаржив рішення ГУ ПФУ Луганської області до ГУ ПФУ у Київській області та одержав негативну відповідь останнього, що послугувало підставою звернення до КОАС. У звязку з чим, суд приходить до висновку про навмисне штручне створення заявником ситуації, за якої у нього начебто виникло право визначення територіальної підсудності адміністративної справи Київському окружному адміністративному суду.

Вирішуючи питання щодо повернення поданої ОСОБА_1 позовної заяви, суд виходив із такого:

за приписами ст.ст. 25, 26 КАСУ, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Сєвєродонецьк Луганської області, де останній перебуває на обліку як пенсіонер.

Позивач стверджує, що він внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території Київської області, однак не може надати довідку про реєстрацію.

З огляду на що, суд зазначає, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік ВПО. Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 No509 було затверджено Порядок оформлення і видачі такої довідки. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли наступні обставини, на момент їх виникнення: збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства, порушення прав людини та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.

Отже, суд критично ставиться до тверджень заявника про неможливість документального підтвердження факту його реєстрації на території Київської області.

Крім того, суд звертає увагу на таке:

відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч. 2 ст.9 КАСУ, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, - ст.159 КАСУ.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 159 КАСУ).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 160, 161 КАСУ.

У ч.ч. 1, 3 ст. 160 КАСУ зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

На підставі до ч.1 ст. 171 КАСУ суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, п.1 ч.4 ст. 169 КАСУ.

Оскільки процесуальним законодавством позивач наділений правом вільного розпорядження своїми вимогами на власний розсуд, останній вправі вирішувати самостійно виконувати вимоги судового рішення, чи ні. У даному випадку ОСОБА_1 , будучи обізнаний з приводу наслідків невиконання судового рішення про залишення позовної заяви без руху, свідомо не виконав таке рішення, тобто погодився на те, що його позов буде повернуто .

Відповідно до ч.2 ст.6 КАСУ при вирішенні справи суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а на підставі ч.5 ст.7 КАСУ інших правил міжнародних договорів ніж ті, які визначені національним законодавством.

Статтею 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у Конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено Конвенцією.

Наслідком подання індивідуальної скарги у Європейський Суд з прав людини при зловживанні правом на її подачу, є визнання скарги неприйнятною (ст. 35 Конвенції).

Таким чином, Європейський Суд, запровадженням практики нерозгляду скарг продемонстрував необхідність: по-перше, дисциплінувати скаржників; по-друге, надав приклад застосування положень Конвенції щодо недобросовісних суб`єктів звернення.

Також ЕСПЛ у своєму рішенні у справі "Варбанов проти Болгарії" (Varbanov v. Bulgaria), №31365/96, пункт 36, ECHR 2000-X) підкреслив, "що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та мати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі Юніон Аліментаріа проти Іспанії Суд зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання".

Відповідальність за швидке здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи. Однак, розумність тривалості судового провадження залежить не тільки від складності справи, її обставин та предмета спору, але і поведінки сторін.

Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Вказана практика ЄСПЛ знайшла своє відображення в новій редакції КАСУ. Так, ч.1 ст.45 КАСУ встановлено, що учасники судового розгляду та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

У справі «Ashingdane проти Сполученого Королівства» (№ 8225/78, рішення від 28 травня 1985 року) ЄСПЛ зазначив, що якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, суд повинен з`ясувати, чи не порушує встановлене обмеження саму суть цього права, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою. Вирішення питання про наявність матеріальних передумов звернення особи до суду на стадії відкриття провадження у справі, не може свідчити про обмеження у доступі до правосуддя.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 169 КАСУ, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 160, 161 КАСУ, позовна заява вважається неподаною і повертається.

У звязку з цим слід зазначити, що саме по собі звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовного відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовом є залишення його без руху або повернення, в разі не усунення недоліків.

З огляду на викладене суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому у КАСУ відсутні винятки з указаного порядку.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 2,4, 9, 160, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 (РНКПО НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ЄДРПОУ відсутнє; м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Шевченка, 9, 93400); Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, м. Фастів, вул. Саєнка,10, 04080) про визнання протиправним та скасування рішення, - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Брагіна О.Є.