Справа № 320/6167/21
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2021 року № 320/6167/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації, яке оформлене листом від 04.03.2020 №10/07.11-536, щодо відмови замінити непридатні до використання посвідчення на:

нове безтермінове посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи;

нове безтермінове посвідчення інваліда Вітчизняної війни 2 групи, за формою, що діяло станом на 01.01.1992;

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації щодо відмови видати ОСОБА_1 нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни", лист талонів на право одержання особою з інвалідністю внаслідок війни проїзних документів (квитків) безоплатно, на підставі якого надається право на пільговий проїзд, відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації видати ОСОБА_1 замість непридатних до використання посвідчень:

нове безтермінове посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи;

нове безтермінове посвідчення інваліда Вітчизняної війни 2 групи, за формою, що діяло станом на 01.01.1992;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації видати ОСОБА_1 нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни", лист талонів на право одержання особою з інвалідністю внаслідок війни проїзних документів (квитків) безоплатно, на підставі якого надається право на пільговий проїзд, відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він має статуси особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та інваліда Вітчизняної війни 2 групи, перебуває на персоніфікованому обліку одержувача пільг в Управлінні праці та соціального захисту населення Керченської міської ради. Пояснює, що візуально фотографії у вказаних посвідченнях вже не відповідають справжньому віку та вигляду позивача, внаслідок чого, останній, звернувся до відповідача, як до найближчого відповідного органу до АР Крим, із заявою про здійснення заміни наявних у нього посвідчень на нові безтермінові, але відповідач протиправно відмовив йому у визнанні статусу інваліда війни, чим позбавив передбачених законом гарантій.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків врегульований постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, відповідно до положень якої посвідчення, листи талони на право одержання проїзних документів видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина. Зважаючи на те, що позивач не зареєстрований на території Генічеського району, відповідач правомірно відмовив йому у заміні посвідчень.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 1-м відділом Керченського МУ ГУ МВС України в Криму 08.05.1998.

Позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи та має право на пільги встановлені законодавством СРСР та союзних республік для інвалідів Вітчизняної війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 14.01.1996 Управлінням соціального захисту населення м. Керч.

Позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим 19.12.2014 Управлінням праці та соціального захисту населення Керченської міської ради.

Вказані посвідчення є безтерміновими.

Відповідно до довідки від 10.09.2012 позивач перебуває на персоніфікованому обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Керченської міської ради по категорії інвалід 2-ї групи Великої Вітчизняної Війни.

18.02.2020 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації із заявою, в якій просив роз`яснити йому:

- якщо в порушення п. 7 постанови КМУ №302 від 12.05.1994 не за місцем своєї реєстрації він звернеться з відповідною заявою до УСЗН Генічеської РДА, чи будуть йому видані замість непридатних до використання посвідчень

нове безтермінове посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи;

нове безтермінове посвідчення інваліда Вітчизняної війни 2 групи, за формою, що діяло станом на 01.01.1992;

а також чи будуть йому видані нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни", лист талонів на право одержання особою з інвалідністю внаслідок війни проїзних документів (квитків) безоплатно, на підставі якого надається право на пільговий проїзд, відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; аркуш талонів на пільговий проїзд, за формою, що діяла на 01.01.1992.

Розглянувши звернення позивача, відповідач, листом від 04.03.2020 №10/07.11-536, повідомив, що згідно Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою КМУ від 12.05.1994 №302 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни видається управлінням соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина. Посвідчення і нагрудні знаки вручаються особисто ветеранам війни або за їхнім дорученням рідним чи іншим особам, за що вони розписуються у відповідних документах. Якщо посвідчення стало непридатним, то за заявою ветерана війни видається нове посвідчення. Листи талонів на право одержання проїзних документів безоплатно видають управління соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Внаслідок вищезазначеного, повідомлено позивача про те, що у зв`язку з тим, що він не перебуває на обліку в цьому управлінні, права на одержання вищевказаних документів він не має.

В листі також повідомлено позивача про статус внутрішньо переміщеної особи відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

05.04.2021 позивач звернувся до голови Херсонської ОДА із заявою, в якій просив роз`яснити порядок оскарження прийнятого відповідачем рішення, оформленого листом від 04.03.2020 №10/07.11-536.

Листом від 19.04.2021 №Д-1133 Департамент соціального розвитку Херсонської ОДА повідомив, що зважаючи на те, що позивач не перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги в Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації, та не перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа в Єдиній Web - орієнтованій інформаційній технології формування сегменту "Облік ВПО", не є внутрішньо переміщеною особою та його зареєстроване місце проживання знаходиться в АР Крим, то відповідач не має права замінити позивачу посвідчення і видати листи талонів. Також, позивача проінформовано про порядок оскарження дій та рішення відповідача.

У подальшому позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Стаття 4 Закону № 3551-ХІІ визначає, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни регулює Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі Положення № 302).

Згідно з пунктом 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Лист талонів на право одержання учасниками бойових дій та особами з інвалідністю внаслідок війни проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості є документом, на підставі якого надається право на пільговий проїзд зазначеним особам згідно з пунктом 17 частини першої статті 12, пунктом 21 частини першої статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Пунктом 7 Положення № 302 встановлено, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Листи талонів на право одержання ветеранами війни проїзних документів (квитків) безоплатно і з 50-відсотковою знижкою їх вартості видають: особам з інвалідністю внаслідок війни - орган соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина (пункт 71 Положення № 302).

Згідно з пунктом 11 Положення №302 якщо посвідчення стало непридатним було втрачене або змінилися особисті дані (прізвище, ім`я та по батькові (у разі наявності), то за заявою ветерана війни чи іншої особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається нове посвідчення у порядку, визначеному пунктом 7 цього Положення.

Пунктом 121 Положення №302 встановлено, що особам, які мають право на отримання кількох посвідчень відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається лише одне посвідчення за їх вибором.

Ветеранам війни, яким одночасно встановлено правовий статус згідно із статтею 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видається одне посвідчення за їх вибором, в якому робиться відмітка про встановлення іншого правового статусу.

Посвідчення осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників війни та прирівняних до них осіб, видані відповідними органами СРСР, союзних республік, які існували на його території, України та інших незалежних держав, що утворились на його території, за зразками, які діяли на 1 січня 1992 р., залишаються на збереженні у ветеранів війни (п. 13 Положення №302).

З аналізу наведених норм вбачається, що виданню нового посвідчення, листів талонів на право одержання ветеранами війни проїзних документів (квитків), передує звернення особи до органу соціального захисту населення із відповідною заявою за місцем своєї реєстрації.

Судом встановлено, що позивач не перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги в Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації, та не перебуває на обліку в управлінні як внутрішньо переміщена особа в Єдиній Web - орієнтованій інформаційній технології формування сегменту "Облік ВПО", не є внутрішньо переміщеною особою та його зареєстроване місце проживання знаходиться в АР Крим.

Крім того, як встановлено судом та не заперечується позивачем, до Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації позивач звернувся за роз`ясненням, а не з вимогою видати йому нові посвідчення. Роз`яснення відповідачем були надані у встановлені законом терміни. Отже, вимоги про зобов`язання Управління соціального захисту населення Генічеської районної державної адміністрації видати нові посвідчення є передчасними, оскільки такого звернення від позивача не надходило.

За таких обставин, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог, а також не спростовано доводів відповідача.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.