Справа № 300/1060/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1060/21 пров. № А/857/14089/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі №300/1060/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції Главач І.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

22.03.2021 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області (далі апелянт, відповідач, ВК Калуської міської ради) про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання публічної інформації за запитом від 09.02.2021; визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію; зобов`язання відповідача розглянути запит від 09.02.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Калуш вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що він 09.02.2021 звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації. Вказаний запит відповідачем отримано 15.02.2021, однак, у встановлений статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» строк, відповіді на його запит не надав. Оскільки вказане порушує права позивача, звернувся з означеним позовом до суду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 адміністративний позов задоволено повністю; визнано неправомірною відмову Виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області у надання інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 09.02.2021; зобов`язано відповідача розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 09.02.2021 у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Не погодившись із прийнятим рішенням, ВК Калуської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку (апеляційна скарга від 19.07.2021 за вх. №14819/21), просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, зокрема, що 16.02.2020 на адресу відповідача надійшов запит позивача на отримання публічної інформації. Отже п`ятим робочим днем з дня отримання відповідачем відповідного запиту для надання інформації є 22.02.2021.

Своєю чергою відповідач вважає, що не є розпорядником відповідної інформації та 22.02.2021 скерував відповідний запит позивача належному розпоряднику та одночасно повідомив про це позивача. Отже відповідь на відповідний запит позивачу повинен надати належний розпорядник міськрайонне управління Держгеокадастру у Калуському районі та м. Калуші. Тому апелянт вважає, що судом першої інстанції не дотримано приписів ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому неможливий висновок про ненадання відповіді на запит позивача.

Також апелянт зауважив, що оскільки належний розпорядник інформації не направив відповідь на вказаний запит позивачу, Калуська міська рада листом від 02.03.2021 повідомила ОСОБА_1 зміст отриманої від міськрайонного управління Держгеокадастру у Калуському районі та м. Калуші відповіді. Таким чином, лист Калуської міської ради від 02.03.2021 з посиланням на відповідь належного розпорядника не може вважатися неправомірною відмовою в наданні інформації, оскільки відповідач не є належним розпорядником інформації. Однак, вказаним обставинам не надано оцінки.

Особливу увагу апелянт звернув на те, що Законом України «Про доступ до публічної інформації» не передбачено обов`язок надіслання повідомленням про направлення запиту належному розпоряднику інформації рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Підсумовуючи викладене, апелянт вказав, що оскільки відповідач не є належним розпорядником інформації і розгляд запиту від 09.02.2021 здійснювало міськрайонне управління Держгеокадастру у Калуському районі та м. Калуші, його дії не можуть бути визнані неправомірною відмовою у наданні інформації, а тому рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 у справі №300/1060/21 підлягає скасуванню.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до ВК Калуської міської ради із запитом на отримання публічної інформації про наявність на території міста Калуш вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місцями (орієнтирами) розташування. Просив відповідь на запит направити за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

21.03.2021, позивач, у зв`язку з неотриманням відповіді на запит від 09.02.2021 у встановлений ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» строк, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку, що лист-повідомлення за №46/02-55/20 від 22.02.2021 ВК Калуської міської ради, адресований позивачу, не підтверджує факт надіслання останньому повідомлення про направлення його запиту належному розпоряднику Міськрайонному управлінню у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, а отже не є доказом належного повідомлення ОСОБА_1 у розумінні ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та належного повідомлення про продовження строку розгляду запиту відповідно до ч. 4 ст. 20 вказаного Закону.

Як наслідок, відповідачем не надано відповідь на запит на інформацію від 09.02.2021 не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання такого запиту, а тому дана позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності ВК Калуської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію підлягає до задоволення.

Також, з позиції суду першої інстанції, відповідь за №46/02-55/20 від 02.03.2021 на запит позивача є неправомірною відмовою в наданні інформації в силу приписів ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Лист відповідача від 02.03.2021 свідчить про факт створення такої відповіді, однак не підтверджує її надіслання позивачу у строки, визначені ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Також зазначено, що подана відповідачем належним чином засвідчена копія реєстру від 26.02.2021 на просту (рекомендовану) кореспонденцію відправлену поштою відповідачем із зазначенням у даному реєстрі кореспонденції за 26.02.2021, 01.03.2021 та 02.03.2021, в тому числі за 02.03.2021 - прізвища позивача та номера адресованого йому документа №46/02-55/20 (порядковий номер реєстру 40), не підтверджує факт направлення такої кореспонденції адресатам, зокрема і позивачу, оскільки будь-які відомості про те, що вказаний реєстр прийнято відповідальною особою центру поштового зв`язку №5 відсутні. Даний реєстр також не містить відбитку штампу центру поштового зв`язку №5 із зазначенням дати, прізвища та підпису відповідальної особи про прийняття до пересилання кореспонденції, зазначеної у поданому відповідачем реєстрі від 26.02.2021 (а.с.33).

Відповідачем при поданні відзиву на позовну заяву від 30.04.2021 не подано інших доказів (квитанції, касового чеку, повідомлення про вручення поштового відправлення), які б підтверджували надіслання позивачу листів відповідачем за №46/02-55/20 від 22.02.2021 (про продовження строку розгляду запиту) та за №46/02-55/20 від 02.03.2021 (відповідь на запит) або їх отримання ОСОБА_1 ..

Суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що право кожного на доступ до публічної інформації охоплює не тільки обов`язок розпорядника такої інформації суб`єкта владних повноважень належно розглянути такий запит, а також охоплює обов`язок розпорядника належно повідомити про результати розгляду.

З позиції суду першої інстанції неправомірна відмова відповідача в наданні інформації за запитом позивача від 09.02.2021 включає і ненадання відповідачем публічної інформації за запитом на отримання публічної інформації від 09.02.2021, а також недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію.

За таких обставин, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд першої інстанції дійшов висновку про те, що основні позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання неправомірною відмови відповідача у надання інформації на запит позивача на отримання публічної інформації від 09.02.2021, а тому відповідача належить зобов`язати розглянути запит на отримання публічної інформації від 09.02.2021.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею ст.19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір (ст. 34 Конституції України).

За змістом ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012, даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб, у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя; збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац шостий пункту 4, абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).

У абзаці 3 підпункту 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційний Суд України вказано, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Конституційний Суд України визначив, що під правомірним обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина слід розуміти передбачену Конституцією України можливість втручання держави за допомогою юридичних засобів у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина, яке відповідає вимогам верховенства права, потрібності, доцільності та пропорційності у демократичному суспільстві; метою такого обмеження є охорона основоположних цінностей у суспільстві, до яких належать, зокрема, життя, свобода та гідність людини, здоров`я і моральність населення, національна безпека, громадський порядок (абзац 2 п. 6 мотивувальної частини Рішення від 12.07.2019 №5-р(I)/2019).

У Рішенні Першого сенату Конституційного Суду України від 22.01.2020 №1-р(I)/2020 Конституційний Суд України наголосив, що право особи на доступ до інформації, гарантоване статтею 34 Конституції України, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження мають бути винятками, які передбачені законом, переслідувати одну або декілька законних цілей і бути необхідними у демократичному суспільстві. У разі обмеження права на доступ до інформації законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію вказаного права і не порушувати сутнісного змісту такого права (абзац 7 п. 2.2 мотивувальної частини Рішення від 22.01.2020 №1-р(I)/2020).

Відповідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» №2657-XII від 02.10.1992 інформація є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частинами 1, 2 ст. 7 Закону №2657-XII встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі Закон №2939-VI).

У ст. 1 Закону №2939-VI передбачено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону Закон №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

За правилами ст. 5 цього Закону одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації (ст. 12 Закону №2939-VI).

За змістом ч. 1 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ст. 20 Закону №2939-VI).

Згідно з ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків. При цьому, розпорядник інформації має право відмовити в наданні інформації за сукупності двох умов-розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Так, 09.02.2021 позивач звернувся до відповідача із відповідним запитом, який отримано відповідачем 16.02.2021 та зареєстровано за вх. №46/02-55/20, що підтверджується проставленим на ньому штампом вхідної кореспонденції.

За таких обставин, з урахуванням положень приписів ст. 20 Закону №2939-VI, відповідач був зобов`язаний надати відповідь на запит протягом 5-ти робочих днів від 17.02.2021, а саме до 23.02.2021 включно.

Однак, за результатами розгляду запиту позивача від 09.02.2021, Калуська міська рада Івано-Франківської області вирішила, що не є розпорядником запитуваної інформації, оскільки не володіє запитуваною інформацією, а тому 22.02.2021 направила вказаний запит, з позиції відповідача, належному розпоряднику Міськрайонному управлінню у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області для надання інформації у визначений законодавством термін з одночасним повідомленням про це ОСОБА_1 (а.с.29, 30).

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що відповідач долучив до матеріалів справи лист-повідомлення позивачу від 22.02.2021 за №46/02-55/20 про скерування запиту міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Разом з тим, суд зауважує, що складання вказаного листа не може вважатися наданням відповіді на запит в розумінні ст. 20 Закону №2939-VI.

Суд зазначає, що розпорядник інформації отримавши запит на інформацію зобов`язаний протягом 5-ти робочих днів не лише скласти на нього відповідь, але і направити таку відповідь запитувачу інформації.

Ба, більше, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ствердити, що відповідач дотримав приписів ст. 22 Закону №2939-VI щодо одночасного повідомленням запитувача про скерування запиту належному, з позиції відповідача, розпоряднику інформації.

Матеріали адміністративної справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що вказаний лист направлявся на адресу позивача засобами поштового зв`язку чи у інший спосіб та навіть у інший день.

Надалі, як встановлено судом першої інстанції, Міськрайонне управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області розглянуло запит ОСОБА_2 від 09.02.2021 та листом за №0-9-0.18-1/262-21 від 25.02.2021 повідомило Калуську міську раду Івано-Франківської області про результати розгляду даного запиту (а.с.31).

Лист-відповідь Міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області за №0-9-0.18-1/262-21 від 25.02.2021 надійшов на адресу Калуської міської ради Івано-Франківської області 28.02.2021 та 01.03.2021 переданий до виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області, де зареєстрований за вх. №46/02-55/20, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с.31).

Особливу увагу суд апеляційної інстанції звертає на те, що у вказаній відповіді від 25.02.2021 роз`яснено порядок передачі земельних ділянок у власність громадян в порядку безоплатної приватизації у порядку ст.ст. 118, 122 Земельного кодексу України та додатково повідомлено, що Управління не володіє інформацією щодо планованої забудови м. Калуш (а.с.31 зворот).

02.03.2021 відповідач листом за №46/02-55/20 проінформував позивача про направлення його запиту до міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та повідомив, що за допомогою Публічної кадастрової карти України є можливість самостійно віднайти вільну земельну ділянку для відведення її власність. Доступ до неї забезпечено за посиланням: https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta (а.с.32).

На підтвердження факту направлення відповіді на запит відповідач надав суду належним чином засвідчену копію реєстру на просту (рекомендовану) кореспонденцію відправлену поштою від 26.02.2021, 01.03.2021, 02.03.2021 (а.с.33), згідно з яким здійснено відправлення листа позивачу.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про доступ до публічної інформації» не визначено яким видом поштового відправлення розпорядник інформації повинен надіслати відповідь у разі її надіслання засобами поштового зв`язку (простий лист, рекомендований, з повідомленням про вручення, з оголошеною цінністю).

Однак, зважаючи на імперативно встановлений обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на інформаційний запит, а також його статус у відповідних правовідносинах як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає, що саме розпорядник інформації у випадку виникнення спору повинен довести факт не лише надіслання відповіді, а й її вручення запитувачу інформації чи повернення без вручення із зазначенням відповідних причин.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів, зокрема, до внутрішніх поштових відправлень належать: листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Згідно з п. 11 Правил поштові відправлення, залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення, поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до п. 2 Правил розрахунковий документ це документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, абз.3 встановлено, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Тобто, належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень поштового відправлення є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.06.2018 по справі № 820/1186/17 та від 05.09.2019 по справі № 520/9380/18.

Проаналізувавши висновки та мотиви суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів погоджується з тим, що відповідачем не надано відповідь на запит на інформацію ОСОБА_1 від 09.02.2021 не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання такого запиту.

Оскільки відповідач фактично повідомив позивача про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел (з Публічної кадастрової карти України. Доступ до неї забезпечено за посиланням: https://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) та є можливість самостійно віднайти вільну земельну ділянку для відведення її власність, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідь за №46/02-55/20 від 02.03.2021 на запит позивача є неправомірною відмовою в наданні інформації згідно з ч. 2 ст. 22 Закону №2939-VI.

Доцільно зауважити, що судом першої інстанції надано належну оцінку тому факту, що копія реєстру від 26.02.2021 на просту (рекомендовану) кореспонденцію відправлену поштою виконавчим комітетом Калуської міської ради із зазначенням у даному реєстрі кореспонденції за 26.02.2021, 01.03.2021 та 02.03.2021, в тому числі за 02.03.2021 - прізвища позивача та номера адресованого йому документа №46/02-55/20 (порядковий номер реєстру 40), не підтверджує факт направлення такої кореспонденції адресатам, зокрема і ОСОБА_1 , оскільки будь-які відомості про те, що вказаний реєстр прийнято відповідальною особою центру поштового зв`язку №5 відсутні. Даний реєстр також не містить відбитку штампу центру поштового зв`язку №5 із зазначенням дати, прізвища та підпису відповідальної особи про прийняття до пересилання кореспонденції, зазначеної у поданому відповідачем реєстрі від 26.02.2021 (а.с.33).

Також суд апеляційної інстанції вважає за доцільне звернути особливу увагу на таке.

Частиною 5 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою, здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що саме відповідач згідно з його компетенцією зобов`язаний володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Більше того, виконавчий комітет також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.

Вказана позиція колегії суддів відповідає позиції Верховного Суду викладеній, зокрема, у постановах від 27.11.2019 у справі №127/28475/15-а, від 05.11.2019 у справі №359/7966/16-а, від 07.02.2020 у справі №127/13810/17, від 14.05.2020 у справі №127/5403/17.

Позивач у позовній заяві вказує, що станом на 21.03.2021 (дата звернення до суду з даним позовом) відповідь на його запит від 09.02.2021 ним не отримано,

Відповідачем не подано належних доказів ні станом на час розгляду судом першої інстанції, ні на час апеляційного перегляду судового рішення від 28.05.2021 (квитанції, касового чеку, повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 ), які б підтверджували надіслання позивачу листів Виконавчого комітету Калуської міської ради за №46/02-55/20 від 22.02.2021 (про продовження строку розгляду запиту) та за № 46/02-55/20 від 02.03.2021 (відповідь на запит) або їх отримання позивачем.

Дійсно, право кожного на доступ до публічної інформації охоплює не тільки обов`язок розпорядника такої інформації суб`єкта владних повноважень належно розглянути такий запит, а також охоплює обов`язок розпорядника належно повідомити про результати розгляду.

Такі висновки суду відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.03.2019 у справі 800/369/17, в якій зазначено, що право особи на доступ до публічної інформації включає в себе не тільки право на отримання відповідної інформації, а й право на своєчасність її отримання.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що неправомірна відмова відповідача в наданні інформації за запитом позивача від 09.02.2021 включає і ненадання виконавчим комітетом Калуської міської ради публічної інформації за запитом на отримання публічної інформації від 09.02.2021, а також недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію.

Також колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції ефективним способом відновлення порушених прав позивача та задоволення позовних вимог шляхом визнання неправомірною відмову Виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області у надання інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 09.02.2021 та необхідність зобов`язати відповідача розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 09.02.2021 відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржене відповідачем рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, за результатами всебічного і об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому немає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 316 КАС України, прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності відмови у перерахунку щомісячної грошової виплати у зв`язку з втратою працездатності, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі №300/1060/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 09 листопада 2021 року