Справа № 640/4449/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4449/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року, суддя Донець В.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу Державної митної служби України від 21.01.2021 №32-о "Про звільнення ОСОБА_1 "; поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту - начальника відділу персоналу територіальних органів Департаменту управління та розвитку персоналу Державної митної служби України; стягнення з Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22.01.2021 по день винесення рішення судом першої інстанції.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що оскаржуваний наказ не містить конкретної причини та підстав звільнення, їй не було запропоновано іншу вакантну посаду та вона не була повідомлена про припинення дії контракту у встановлений строк. Окрім того, позивачка зазначила, що затвердження нового штатного розпису не призвело до скорочення посади яку обіймала ОСОБА_1 , а лише формально змінило назву такої посади, а відповідачем не було не враховане переважне право позивача на залишення на роботі, як працівника з більш високою кваліфікацією.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляцій

Судом першої інстанції встановлено, що 05.10.2020 року ОСОБА_1 уклала контракт з Держмитслужбою України про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Строк дії контракту не більше двох місяців після відміни карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Наказом Державної митної служби України від 05.10.2020 №938-о ОСОБА_1 призначено з 06.10.2020 на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу персоналу територіальних органів Департаменту управління розвитку персоналу Державної митної служби України, за результатами добору, шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

21.12.2020 позивачку ОСОБА_1 попереджено, що у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності державних службовців посада заступника директора департаменту - начальника відділу персоналу територіальних органів Департаменту управління та розвитку персоналу Державної митної служби України на підставі наказу Держмитслужби від 07.12.2020 №555 буде скорочена.

13.01.2021 позивачка подала Голові Держмитслужби заяву від 13.01.2021, відповідно до якої просила припинити державну службу та звільнити з займаної посади 22.01.2021 на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної митної служби України без скорочення чисельності та штату державних службовців.

Міністерство фінансів України листом від 21.01.2021 №17030-18-61/1737 погодило звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора департаменту - начальника відділу персоналу територіальних органів Департаменту управління та розвитку персоналу Держмитслужби за умови дотримання вимог законодавства про державну службу.

Наказом Держмитслужби від 21.01.2021 №32-о відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" припинено державну службу та звільнено із займаної посади 22.01.2021 ОСОБА_1 заступника директора департаменту - начальника відділу персоналу територіальних органів Департаменту управління та розвитку персоналу Державної митної служби України, у зв`язку із скороченням посади державної служби, на підставі попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 , заяви ОСОБА_1 , листа Міністерства фінансів України від 21.01.2021 №17030-18-61/1737.

Відповідно до довідки Держмитслужби про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 від 25.02.2021 №48 середньоденна заробітна плата складала 4336,92 грн., середньомісячна - 93243,86 грн. У листопаді за 21 робочий день позивачу нараховано: посадовий оклад - 12800,00 грн.; надбавка за спеціальне звання - 600,00 грн.; надбавка за вислугу років - 3840,00 грн.; надбавка за особливо важливу роботу - 44800,00 грн.; надбавка КРІ - 31872,00 грн.; командна премія - 19200;00 грн., разом - 113112,00 грн.; в грудні за 16 робочих днів: посадовий оклад - 9309,00 грн.; надбавка за спеціальне звання - 436,36 грн; надбавка за вислугу років - 2792,73 грн.; надбавка за особливо важливу роботу - 9309,00 грн.; надбавка КРІ - 23179,00 грн.; командна премія - 2327,00 грн., разом - 47354,18 грн.

З урахуванням листа Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 12.08.2020 №3501-06/219 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік" кількість робочих днів з 23.01.2021 (день наступний за днем звільненням по 02.08.2021 (день ухвалення судом рішення становила - 128 днів (січень - 5 днів; лютий - 20 днів; березень - 20 днів; квітень - 22 дні; травень - 18 днів; червень - 20 днів; липень - 22 дні; серпень - 1 день).

Позивач вважає її звільнення незаконним, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що позивачка подала заяву про звільнення її з державної служби за угодою сторін, а тому суд розцінює таку заяву як згоду на припинення державної служби. Отже необхідності застосовувати до позивача процедуру пропонування рівнозначної посади чи нижчої вакантної посади, встановлювати професійну підготовку та компетентність, вчиняти дії з переведення, пропонувати інші вакантні посади не було необхідності.

Колегія суддів погоджується з такими доводами суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні відносини стосуються звільнення позивача з публічної служби та врегульовані Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (у редакції, чинній на час попередження та звільнення позивача).

Як вірно встановив суд першої інстанції припинення позивачці державної служби здійснено внаслідок зміни структури апарату Держмитслужби та штатного розпису Держмитслужби без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Зокрема, скорочення посади заступника директора департаменту - начальника відділу персоналу територіальних органів Департаменту управління та розвитку персоналу Держмитслужби, яку обіймала позивачка, слугував наказ Держмитслужби від 07.12.2020 №555 "Про введення в дію Структури апарату Державної митної служби України на 2020 рік", згідно з яким в Департаменті по роботі з персоналом утворено, зокрема, відділ кадрового забезпечення територіальних органів, у якому передбачено одну посаду заступника начальника відділу. Новим штатним розписом не передбачено скорочення чисельності чи штату апарату Держмитслужби.

Отже, припинення позивачці державної служби здійснено внаслідок зміни структури апарату Держмитслужби та штатного розпису Держмитслужби без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Відповідно до Положення про відділ кадрового забезпечення територіальних органів Департаменту по роботі з персоналом Державної митної служби України", затвердженого від 18.01.2021:

- основні завдання відділу: реалізація державної політики з питань управління персоналом у Держмитслужбі; забезпечення здійснення Головою Держмитслужби своїх повноважень з питань управління персоналом; здійснення добору в установленому порядку на посади в територіальні органі Держмитслужби, призначення на які здійснюється Головою Держмитслужби; перегляд разом із структурними підрозділами Держмитслужби нормативно-правових актів та інших документів з питань, що належать до компетенції Управління, з метою приведення їх у відповідність до чинного законодавства; здійснення аналітичної та організаційної роботи з кадрового менеджменту в Держмитслужбі; організаційно-методичне керівництво та контроль за роботою з персоналом в територіальних органах Держмитслужби; прогнозування розвитку персоналу, заохочення працівників де службової кар`єри, підвищення рівня їх професійної компетентності

- відповідно до покладених завдань Відділ: здійснює аналітично-консультативне забезпечення роботи Голови Держмитслужби з питань управління персоналу; вивчає потребу в персоналі на посади в територіальні органи Держмитслужби, вносить відповідні пропозиції Голові Держмитслужби щодо заповнення вакантних посад; готує матеріали, які необхідні для погодження з Міністерством фінансів України призначення на посади та звільнення з посад керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби призначення яких, відповідно до законодавства, здійснюється Головою Держмитслужби;

- разом з іншими структурними підрозділами Держмитслужби в межах компетенції: опрацьовує штатний розпис територіальних органів Держмитслужби; спільно з бухгалтерською службою організовує роботу щодо мотивації персоналу державного органу; забезпечує планування службової кар`єри, планомірне заміщення посад державної служби підготовленими фахівцями згідно з вимогами до професійної компетентності та стимулює просування по службі з урахуванням професійної компетентності та сумлінного виконання своїх посадових обов`язків; організовує ведення встановленої звітно-облікової документації готує статистичну звітність з кадрових питань; готує матеріали керівництву Держмитслужби щодо заохочення та/або відзначення працівників територіальних органів Держмитслужби; опрацьовує пропозиції територіальних органів Держмитслужби щодо нагородження; здійснює контроль за додержанням законодавства про державну службу, про працю та станом управління персоналом територіальних органів Держмитслужби; за дорученням Голови Держмитслужби перевіряє дотримання вимог законодавства про працю та державну службу, правил внутрішнього службового розпорядку в територіальних органах Держмитслужби; оформляє і видає державному службовцю службове посвідчення; у встановленому порядку готує розпорядчі документи про відрядження посадових осіб територіальних органів Держмитслужби; забезпечує підготовку та опрацювання матеріалів щодо призначення на посади, звільнення з посад та покладання виконання обов`язків за посадами на посадових осіб територіальних органів Держмитслужби, готує відповідні проекти наказів; готує проекти наказів щодо надання відпусток керівникам територіальних органів або особам, які виконують їх обов`язки; забезпечує організацію та у межах компетенції проводить разом з іншими структурними підрозділами Держмитслужби роботу щодо укладання, продовження строку дії, розірвання контрактів про проходження державної служби з посадовими особами територіальних органів Держмитслужби (у випадках, визначених законодавством), а також бере участь у здійсненні заходів з перевірки виконання умов контрактів у порядку, встановленому законодавством; забезпечує організацію проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", готує довідку про її результати; оформляє документи про присвоєння спеціальних звань державним службовцям територіальних органів Держмитслужби у випадках, визначених законодавством; реєструє та обліковує накази з кадрових питань; бере участь в організації підвищення кваліфікації посадових осіб територіальних органів Держмитслужби за кордоном і в Україні в межах міжнародного співробітництва; бере участь в межах компетенції у проведенні перевірок; бере участь у розробленні проектів нормативно-правових актів, що стосуються питань управління персоналу, трудових відноси та державної служби.

- відповідно до покладених завдань Відділ здійснює інші функції: в межах компетенції здійснює розгляд звернень громадян, запитів та звернень народних депутатів, органів державної влади, правоохоронних органів, органів судової влади, підприємств, установ та організацій, запиті щодо отримання публічної інформації тощо; здійснює збір, обробку, узагальнення та аналіз інформації питань, що належать до компетенції Відділу; інформує керівництв Департаменту про стан реалізації вимог нормативно-правових актів і зазначених питань; підготовку за дорученням керівництва Департамент інформаційних, довідкових та інших матеріалів з питань, що належать д компетенції Відділу; координує і контролює діяльність територіальних органі Держмитслужби та організовує їх взаємодію з державними органами, органами місцевого самоврядування з питань, що належать до компетенції Департаменту; готує та подає на розгляд Голові Держмитслужби подання, доповідні записки щодо ініціювання дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців, призначення яких, відповідно до законодавства здійснюється Головою Держмитслужби, у тому числі за поданням територіальних органів Держмитслужби, з питань, що належать до компетенції Відділу; надає пропозиції щодо формування поточного плану роботі Департаменту та бере участь у підготовці звіту щодо виконання заходів визначених у цьому плані; використовує інформаційні, телекомунікаційні та інформаційно телекомунікаційні системи Держмитслужби та надає керівництву Департаменту пропозиції до їх вдосконалення або утворення нових; бере участь у межах компетенції у здійсненні заходів щодо запобігання та виявлення корупції, а також контролю за дотриманням антикорупційного законодавства; розробляє номенклатуру справ та забезпечує реєстрацію зберігання, ведення обліку та використання документів у Департаменті, у тому числі з грифом "Для службового користування"; надає пропозиції щодо оптимізації та удосконаленні організаційної структури територіальних органів Держмитслужби; бере участь у роботі колегіальних міжвідомчих органів (робочих груп, комісій тощо) з питань, що належать до компетенції Відділу;

посадові особи Відділу призначаються на посади та звільняються посад Головою Держмитслужби за погодженням з директором Департамент (або особою, яка виконує його обов`язки) у встановленому законодавством порядку.

Згідно з Положенням про відділ персоналу територіальних органів Департаменту по роботі з персоналом Державної митної служби України, затвердженого від 07.08.2020:

- основні функції відділу: реалізація державної політики з питань управління та розвитку персоналу в Держмитслужбі; забезпечення здійснення Головою Держмитслужби своїх повноважень з питань управління та розвитку персоналу; здійснення добору персоналу на керівні посади в територіальних органах Держмитслужби, призначення яких, відповідно до законодавства, здійснюється Головою Держмитслужби; документальне оформлення вступу на державну службу, її проходження та припинення; здійснення аналітичної та організаційної роботи з питань управління персоналом у Держмитслужбі.

- відповідно до покладених завдань відділ: здійснює аналітично-консультативне забезпечення роботи Голови Держмитслужби питань управління та розвитку персоналу; здійснює добір персонажу на керівні посади в територіальних органах Держмитслужби, призначення яких, відповідно до законодавства, здійснюється Головою Держмитслужби, в тому числі на контрактній основі; розробляє кваліфікаційні вимоги до осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорій "Б" і "В" територіальних органів Держмитслужби; організовує проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою-четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади"; готує матеріали, які необхідні для погодження з Міністром фінансів України призначення на посади та звільнення з посад керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби призначення яких, відповідно до законодавства, здійснюється Головою Держмитслужби, у тому числі у разі покладення обов`язків за вакантними посадами; готує та організовує укладення Контракту про проходження державної служби з особою, яка призначається на посаду державної служби; оформлює документи про присвоєння чергових і дострокових, спеціальних звань посадових осіб митних органів керівних працівників територіальних органів Держмитслужби, призначення яких, відповідно до законодавства, здійснюється Головою Держмитслужби (опрацьовує подання, готує проекти наказів); вивчає обґрунтованість і доцільність пропозицій, які надходять від територіальних органів Держмитслужби, про призначення (переведення, звільнення) керівних працівників територіальних органів Держмитслужби, призначення яких, відповідно до законодавства, здійснюється Головою Держмитслужби. Готує проекти наказів про їх призначення (переведеній, звільнення); реєструє та обліковує накази з кадрових питань; використовує автоматизовані системи для обліку, накопичення, зберігання та обробки персональних даних працівників Держмитслужби з метою інформаційно-аналітичного забезпечення керівництва Держмитслужби; організовує ведення встановленої звітно-облікової документації, готує статистичну звітність з кадрових питань; формує графік відпусток керівникам територіальних органів призначення яких, відповідно до і законодавства, здійснюється Головою Держмитслужби або особам, які виконують їх обов`язки; опрацьовує пропозиції територіальних органів Держмитслужби щодо нагородження; готує матеріали керівництву Держмитслужби щодо заохочення та/або відзначення працівників Держмитслужби; взаємодіє з територіальними органами Держмитслужби з питань виявлення, попередження і припинення порушень дисципліни та законності, надання консультативної, методичної та практичної допомоги; бере участь в межах компетенції у проведенні службових розслідувань та перевірок за фактами надзвичайних подій і порушень дисципліни та законності, що сталася за участі працівників територіальних органів Держмитслужби; здійснює контролю за додержанням законодавства про державну службу, про працю та станом управління персоналом у територіальних органах Держмитслужби; оформлює необхідні документи та видає службові посвідчення працівників органів Держмитслужби; розробляє та вносить керівництву Департаменту пропозиції щодо удосконалення структури підрозділів управління та розвитку персоналу в територіальних органах Держмитслужби; надає пропозиції щодо оптимізації та удосконалення організаційної структури територіальних органів Держмитслужби, у тому числі введення в структуру посад державної служби на контрактній основі; бере участь у розробленні проектів нормативно-правових актів, що стосуються питань управління розвитку персоналу, трудових відносин та. державної служби; здійснює обробку персональних даних відповідна до законодавства; проводить іншу роботу, пов`язану із застосуванням законодавства про працю та держави;

- відповідно до покладених завдань відділ здійснює інші функції: здійснює у межах компетенції прийом громадян, розгляд звернень громадян, народних депутатів України, органів державної влади, правоохоронних органів, органів судової влади та інших суб`єктів звернення з питань, пов`язаних з діяльністю Держмитслужби та щодо отримання публічної інформації; здійснює збір, обробку, узагальнення та аналіз інформації з питань, що належать" до компетенції відділу; інформує керівництво Департаменту про стан реалізації вимог нормативно-правових актів із зазначених питань; підготовку за дорученням керівництва Держмитслужби інформаційні, довідкові та інші матеріали з питань, що належать до компетенції Відділу; готує та подає на розгляд Голові Держмитслужби подання, доповідні записки щодо ініціювання дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців призначення яких, відповідно до законодавства, здійснюється Головою Держмитслужби; надає пропозиції щодо формування поточного плану роботи Держмитслужби та бере участь у підготовці звіту щодо виконання заходів, визначених у цьому плані; координує і контролює діяльність територіальних органів Держмитслужби та організовує їх взаємодію з державними органами, органами місцевого самоврядування з питань, що належать до компетенції Відділу. Надає в межах компетенції методичну і практичну допомогу територіальним органам Держмитслужби; використовує інформаційні, телекомунікаційні та інформаційно-телекомунікаційні системи Держмитслужби та надає пропозиції до їх вдосконалення або утворення нових у тому числі шляхом розробки технічних завдань; у межах компетенції забезпечує виконання існуючих вимог щодо режиму секретності у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці; розробляє номенклатуру справ та забезпечує реєстрацію, зберігання, ведення обліку та використання документів у Відділі, у тому числі з грифом "Для службового користування"; готує у межах компетенції Відділу пропозицій до кошторисів і фінансових розрахунків для забезпечення закордонних відряджень; бере участь у роботі колегіальних міжвідомчих органів (робочих груп, комісій тощо) з питань, що належать до компетенції Відділу; надає в межах компетенції методичну і практичну допомогу структурним підрозділам територіальних органів Держмитслужби; здійснює у межах компетенції комплекс заходів для забезпечення дотримання законності та ефективності використання бюджетних коштів, досягнення результатів відповідної до встановленої мети, завдань, планів і вимог щодо діяльності Держмитслужби; бере участь у заходах щодо підвищення професійного рівня працівників Відділу (економічне навчання); бере участь у здійсненні заходів щодо запобігання та виявлення корупції, а також контролю за дотриманням антикорупційного законодавства; звертається до суду у випадках, передбачених законом;

- на посаду заступника директора Департаменту - начальника Відділу призначається повнолітній і громадянин України, який вільно володіє державною мовою та здобув ступінь вищої освіти не нижче магістра* та має досвід роботи на посадах державної служби категорій "Б" чи "В" або досвід служби в органах місцевого самоврядування, або досвід роботи на керівних посадах підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності не менше 2-х років, знає чинне! законодавство, нормативно-правові акти та розпорядчі документи з питань, що належать до компетенції Департаменту (* у разі коли особа, яка претендує на заняття вакантної посади, здобула вищу освіту за освітньо-кваліфікаційним; рівнем спеціаліста (повну вищу освіту), відповідно до підпункту 2 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про вищу освіту" така освіта прирівнюється до вищої освіти ступеня магістра);

- заступник директора Департаменту - начальник Відділу: здійснює безпосереднє керівництво діяльністю та організації роботи Відділу; забезпечує процес виконання завдань, покладених на Відділ. Координує процес планування діяльності Відділу та забезпечує контроль за своєчасним та якісним виконанням планів; взаємодіє з центральними органами виконавчої владі допоміжними органами і службами, утвореними Президентом Україні органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, підприємствами, установами, організаціями згідно з компетенцією Відділу; бере участь у роботі Колегії Держмитслужби, заслуховуваннях, нарадах, що проводить керівництво Держмитслужби; організовує виконання в Відділі існуючих вимог щодо: режиму секретності у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці працівників Відділу; порядку поводження з . відкритою інформацією та інформацією з обмеженим доступом працівниками Відділу; захисту інформації (режиму секретності) в автоматизованих системах (автоматизованих робочих місць) працівниками Відділу; виконавської дисциплін; правил внутрішнього службового розпорядку апарату Держмитслужби; вимог нормативно-правових актів з охорони праці; правил пожежної безпеки; застосування електронного цифрового підпису; оцінювання результатів роботи працівників Відділу при виконанні покладених на Відділ завдань; вжиття у межах компетенції заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх реалізацією; вивчення міжнародного досвіду та його впровадження у діяльності Держмитслужби у межах компетенції; здійснення інших повноважень, передбачених цим Положенням.

- заступник директора Департаменту - начальник Відділу має право: вносити на розгляд керівництва Департаменту пропозиції щодо призначення на посади, звільнення з посад та переміщення працівників Відділу, своєчасного заміщення вакансій, заохочення, присвоєння чергових і дострокових спеціальних звань посадових осіб митних органів державним службовцям, накладення стягнень, укладення та розірвання контрактів на проходження державної служби; одержувати від структурних підрозділів апарату Держмитслужби інформацію і матеріали, необхідні для виконання покладених на Відділ завдань і функцій; проводити наради з працівниками Відділу; вносити пропозиції керівництву Департаменту щодо удосконалення роботи, оптимізації організаційної структури та чисельності Департаменту; представляти за дорученням керівника Департамент у взаємовідносинах з іншими; структурними підрозділами апарату Держмитслужби з питань, що належать до компетенції Відділу.

З огляду на вищевикладене, за змістом наведених "Положення про відділ кадрового забезпечення територіальних органів Департаменту по роботі з персоналом Державної митної служби України", затверджене 18.01.2021 та "Положення про відділ персоналу територіальних органів Департаменту по роботі з персоналом Державної митної служби України", затверджене 07.08.2020, завдання новоствореного відділу кадрового забезпечення територіальних органів є тотожними з функціями та завданнями відділу персоналу територіальних органів. Зміна формулювань, уточнення формулювань у Положенні від 18.01.2021 не є свідченням зміни завдань чи функцій.

У Законі України "Про державну службу" відсутнє визначення поняття скорочення посади державної служби. Відповідно до статті 24 цього Закону вакантні посади державної служби, на які протягом одного року не оголошено конкурс, підлягають скороченню.

Скорочення посади державної служби, вжите у статті 24 та пункті 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", має наслідком відсутність відповідної посади державної служби внаслідок організаційних заходів. У разі, якщо посада скорочується без скорочення штату чи чисельності, створюються нові посади, які, на відміну від скорочених, передбачають виконання інших завдань чи функцій або/та до таких посад встановлюються кваліфікаційні вимоги, які скорочені посади не вимагали щодо кваліфікації, досвіду, тощо.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про скорочення посади, яку обіймала позивач, позаяк згідно з "Положенням про відділ кадрового забезпечення територіальних органів Департаменту по роботі з персоналом Державної митної служби України", затверджене 18.01.2021 та "Положенням про відділ персоналу територіальних органів Департаменту по роботі з персоналом Державної митної служби України", затверджене 07.08.2020 на відповідні відділи покладено однакові завдання. В Положенні від 18.01.2021 узагалі відсутні вимоги до заступника начальника відділу, не визначено повноважень такого державного службовця.

Отже, внаслідок уведення в дію нового штатного розпису наказом Держмитслужби від 07.12.2020 №555 відділ персоналу територіальних органів Департаменту по роботі з персоналом перейменовано на відділ кадрового забезпечення територіальних органів Департаменту по роботі з персоналом. Скорочення посади заступника директора департаменту - начальника відділу персоналу територіальних органів Департаменту управління та розвитку персоналу, яку обіймала позивач не відбулось.

Згідно з частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу" суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Як встановлено судом, позивачка 21.12.2020 була попереджена про скорочення посади заступника директора департаменту - начальника відділу персоналу територіальних органів Департаменту управління та розвитку персоналу Державної митної служби України внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності державних службовців посада на підставі наказу Держмитслужби від 07.12.2020 №555.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про державну службу" вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу (частина перша); прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом (частина друга).

Отже, за загальним, правилом вступ на посаду держаної служби здійснюється виключно на підставі конкурсу, виключення можливе лише у випадках, установлених Законом України "Про державну службу".

Позивачка проходила державну службу на підставі контракту та попереджена про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" через скорочення посади державної служби.

Відповідачем в ході розгляду справи зазначено, що внаслідок запровадження нового штатного розпису та скорочення посад на підставі наказу Держмитслужби від 07.12.2020 №555 "Про введення в дію Структури апарату Державної митної служби України на 2020 рік" звільнено 23 працівники, в тому числі три звільнення на підставі поданих заяв.

Водночас, було переведено на новостворені посади - 360 осіб. При цьому з 60 державних службовців, які перебували на посаді відповідно до контрактів, звільнено 17 осіб.

Процедура переведення державних службовців визначена статтею 41 Закону України "Про державну службу", за якою державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення (пункт 1 частини першої); на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець (пункт 2 частини першої); державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу (абзац четвертий частини першої); переведення здійснюється лише за згодою державного службовця (частина друга).

Суд вірно відхилив доводи Держмитслужби про неможливість переведення позивача на новостворену посаду заступника начальника чи пропонування позивачу іншої вакантної посади (рівнозначної чи нижчої), оскільки позивач проходила державну службу за контрактом, так як відсутні докази, що переведення державних службовців апарату Держмитслужби внаслідок введення в дію нової структури згідно з наказом Держмитслужби від 07.12.2020 №555 відбувалось за наведеною в статті 41 Закону України "Про державну службу" процедурою. Зокрема, встановлення професійної підготовки та професійних компетентностей державних службовців, які переводились, у тому числі позивача.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка зазначила, що відповідач не запропонував їй вакантної посади, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону "Про державну службу" суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Верховний Суд у постанові від 15.07.2021 №140/6353/20 зазначив, що саме за наявності будь-якої вакантної посади державної служби у тому самому державному органі суб`єкт призначення ініціює відповідач.

Окрім того, у постанові від 28.07.2021 справа №640/11024/20 Верховний Суд висловив правову позицію, за якою вжите у частині третій статті 87 Закону "Про державну службу" слово "може" означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Згідно листа Держмитслужби від 26.04.2021 №08-1/12-01/8.19/4433 з додатками станом на 21.12.2020 вакантними зазначено 13 посад, у тому числі, заступник директора департаменту - начальник відділу кадрового забезпечення апарату Департаменту по роботі з персоналом. Станом на 21.01.2021 вакантними залишалось 13 посад, зокрема, заступник директора департаменту - начальник відділу кадрового забезпечення апарату Департаменту по роботі з персоналом.

Представник відповідача не заперечував, що позивачці не були запропоновані вільні посади на момент її звільнення.

Разом з тим, як установлено судом першої інстанції, позивачка 13.01.2021 подала Голові Держмитслужби заяву від 13.01.2021 про припинення державної служби та звільнення з займаної посади 22.01.2021 на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Державної митної служби України без скорочення чисельності та штату державних службовців.

Отже, фактично позивачка, подаючи таку заяву, надала свою згоду на припинення державної служби у зв`язку зі скороченням посади, яку вона обіймала, а тому відповідач мав всі підстави не застосовувати до неї процедуру пропонування рівнозначної чи нижчої вакантної посади, встановлювати її професійну підготовку та професійні компетентності, вчиняти дії з її переведення, пропонувати вакантні посади та вчинити дії з припинення позивачці державної на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, у зв`язку з таким мотивуванням звільнення, позивачці було нараховано та виплачено 2 оклади відповідно до вимог законодавства. При звільненні з інших підстав такі грошові кошти не виплачуються.

Щодо доводів позивачки про написання заяви під тиском, у тому числі зменшення премії, суд вірно не взяв їх до уваги, так як такі доводи не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Суд першої інстанції навів доводи того, що позивачка отримувала відповідні надбавки за роботу як того вимагає чинне законодавство та не оскаржувала неправильність обчислення їй заробтної плати до звільнення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови №9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів" по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого ст.38 КЗпП строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено належними доказами того, що заяву про звільнення нею написано не за власним бажанням, а під тиском керівництва Держмитслужби.

Також безпідставиними є посилання позивачки на ту обставину, що причиною написання нею заяви про припинення державної служби та звільнення стало зневажливе ставлення з боку керівництва, фактичне відсторонння від роботи та бажання самої позивачки звернути увагу керівництва на проблеми, що мали місце в кадровому департаменті.

Такі доводи не підтверджуються жодними доказами і, окрім того, бажання позивачки у такий спосіб проінформувати керівництво Держмитслужби про порушення, не є ефективним способом захиту порушеного , як вважає позивачка, права.

Підписуючи контракт про прийняття її на посаду, позивачка повинна була усвідомлювати, що місце її роботи є тимчасовим, а її прийнято на роботу лише на час карантинних обмежень.

У додаткових поясненнях позивач звертає увагу на ту обставину, чи може подана нею заява про припинення державної служби бути підставою для звільнення.

Позивач наводить правові позиції Верховного Суду як підставу протиправності наказу про звільнення її з роботи.

Проте, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на правову позицію Верховного Суду у справі №490/372/21 є помилковим, оскільки правовідносини у даній справі та у справі за вищевказаним номером є різними.

Зокрема, у справі № 490/372/21 позивач працювала за безстроковим трудовим договором та звільняючи її з роботи, відповідач не запропонував їй всіх вакантних посад.

У справі, що розглядається, позивачку було попереджено 21.12.2020 про наступне звільнення, проте посади не пропонувались, так як вона власноручно написала заяву про пропинення державної служби та наступне її звільнення.

Окрім того, станом на час прийняття оскаржуваного наказу, стаття 87 Закону України «Про державну службу», зокрема частина 3 даної норми Закону, визначала, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду держаної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Отже, за змістом даної норми Закону не є обов`язким пропонувати державному службовцю іншу вакантну посаду в тому ж державному органі.

Як пояснив представник відповідача, працівникам, які залишалися працювати у Держмитслужбі, у березні 2021 були запропоновані інші посади і вони не працювали за контрактом, тоді як позивач була звільнена ще у січні 2021 року, оскільки подала заяву про припинення державної служби та звільнення з займаної посади 22 січня 2021 на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону «Про державну службу».

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на специфіку прийняття позивачки на роботу, зокрема відповідно до постанови КМ України №290 від 22 квітня 2020 «Деякі питання призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Як убачається з даної постанови №290 міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та місцевим державним адміністраціям приписано утриматися на період дії Порядку та після відміни карантину від переведення державних службовців, призначених на державну службу шляхом укладення контрактів на підставі Типового контракту, затвердженого цією постановою, на рівнозначні або нижчі посади.

Також безпідставним є посилання позивачки на постанову Верховного Суду у справі № 813/1229/17, оскільки правовідносини у справах є також різними. У справі, на яку посилається позивачка, звільнення мало місце у зв`язку з переведенням на іншу посаду без згоди позивачки та подання позивачкою заяви про звільнення у зв`язку з порушенням трудового законодавства.

Подаючи заяву про припинення державної служби та звільнення з посади, позивачка вказала дату з якої бажає бути звільненою, а саме з 22 січня 2021 року.

Як встановлено судом, наказ про припинення державної служби та звільнення з посади відповідачем було прийнято 21.01.2021, тобто з 22.01.2021 позивачка вважається звільненою з займаної посади.

Що стосується дискримінаційного характеру звільнення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 2-1 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раальте проти Нідерландів») (пункти 48, 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 5207-VIпрямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.

Доказів, які б свідчили про факт дискримінації щодо позивачки, остання не надала і таких доказів суд в ході апеляційного розгляду справи не встановив.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 09 листопада 2021 року.