Справа № 822/1786/16
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1786/16

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Петричкович А.І.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

04 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Моніча Б.С. Граб Л.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Москалюк Ю.П.,

представника позивача - Костура С.В.

представника відповідача - Калужської Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Дживальдіс" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року Приватне підприємство "Дживальдіс" звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Кам`янець-Подільської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якому з урахуванням заяви про уточнення до позовних вимог від 17.10.2016 просило скасувати податкові повідомлення - рішення № від 05.04.2016 року в частині грошового зобов`язання в сумі 597187,50 в тому числі 477750 гривень за основним платежем та 119437,50 гривень за штрафними санкціями та № від 05.04.2016 року в частині донарахування грошового зобов`язання в сумі 537468,75 гривень в тому числі 429975 гривень за основним платежем та 107493,75 гривень за штрафними санкціями.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення № від 05.04.2016 в частині грошового зобов`язання у сумі 477750,00 гривень за основним платежем та 119437,50 гривень за штрафними санкціями, та № від 05.04.2016 в частині грошового зобов`язання в сумі 429975,00 гривень за основним платежем та 107494,00 гривень за штрафними санкціями.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач - ГУ ДПС у Хмельницькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що первинні документи щодо договору від 21.12.2016 між позивачем та ПП "Фірма "Юнікс" про поставку товару - масло "Селянське 73%" та його виконання, які були надані позивачем до перевірки, складені із порушенням вимог законодавства, містять неточності та недоліки, а тому вони не є підставою для формування бухгалтерського та податкового обліку.

У ході перевірки також встановлено наявність інформації, що свідчить про неможливість здійснення ПП "Фірма "Юнікс" задокументованих поставок, відсутність економічного змісту та ділової мети відносин ПП "Дживальдіс" із ПП "Фірма "Юнікс"

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що реальність господарських операцій ПП «Дживальдіс» із ПП «Фірма «Юнікс» підтверджується наданими представником позивача до суду доказами придбання ПП «Фірма «Юнікс» товару (масло «Селянське 73%») у ПАТ «Старобільський молокозавод» та подальшої його реалізації ПП «Дживальдіс». Видаткові накладні, податкові накладні та ТТН були складені ПП «Фірма «Юнікс», а не позивачем, тому окремі неточності в їх оформленні за відсутності даних перевірок цього контрагента позивача та інших будь-яких доказів на спростування доводів позивача щодо поставки масла ПП «Фірма «Юнікс» позивачу в грудні 2014 року у кількості 63000 кг і реальність цієї господарської операції між ПП «Дживальдіс» та ПП «Фірма «Юнікс». Позивач вказав на безпідставність посилання відповідача на лист Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області від 21.10.2016 №72/3/14927, в рамках кримінального провадження №0000019, оскільки саме по собі внесення кримінальних проваджень до Єдиного реєстру досудового розслідувань не може бути підставою для висновків про фіктивність тих чи інших господарських операцій. Також наголосив на необхідності дотримання принципу індивідуальної відповідальності за податкові правопорушення, а тому можливі порушення податкового законодавства ПП «Фірма «Юнікс» не повинні зумовлювати негативні наслідки для позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що у період з 04.02.2016 по 17.03.2016 працівниками Кам`янець-Подільської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Приватного підприємства "Дживальдіс", код за , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи за період з 01.07.2012 по 31.12.2014, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 07.12.2011 по 21.12.2014.

За результатом перевірки складено акт №185/22-09-14-00/37971230 від 24.03.2016.

В ході перевірки виявлено та зафіксовано в акті порушення ПП "Дживальдіс" вимог:

- п.138.2, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виявлення правопорушень), шляхом заниження податку на прибуток на загальну суму 479 861 грн;

- пп. «а» п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту загальної податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року в сумі 536 564 грн.

05.04.2016 на підставі вказаних висновків акту №185/22-09-14-00/37971230 від 24.03.2016 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання ПП "Дживальдіс" за платежем податок на додану вартість на 536564 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на 477750 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 134141 грн;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання ПП "Дживальдіс" за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 596647,5 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням на 477318 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 119329,5 грн.

Позивач вважає необґрунтованими висновки акту перевірки щодо нереальності господарських операцій з придбання ПП "Дживальдіс" в 2014 році у ПП "Фірма "Юнікс" масла "Селянське 73%" в кількості 63000 кг на суму 2866500,03 грн та, як наслідок, протиправними податкові повідомлення-рішення від 05.04.2016 № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за основним платежем на 477750 грн та за штрафними санкціями на 119437,50 грн та № в частині збільшення суми грошового зобов`язання за основним платежем на 429975 грн та за штрафними санкціями на 107494 грн, а тому звернувся до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано первинні документи, які у повній мірі підтверджують реальність господарських операцій з придбання ПП "Дживальдіс" в 2014 році у ПП "Фірма "Юнікс" масла "Селянське 73%" в кількості 63000 кг на суму 2866500,03 грн, а висновки відповідача щодо нереальності таких операцій не підтверджені належними та достатніми доказами та ґрунтуються на припущеннях.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В свою чергу, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Таким чином, основною (первинною) ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не свідчить про безумовну їх відповідність самому змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

При цьому, оцінюючи обґрунтованість заявленої податкової вигоди суд має оцінити обставини вчинення відповідних господарських операцій в їх сукупності та дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в оскаржуваній частині стало невизнання останнім реальності господарських операцій позивача з ПП «Фірма «Юнікс».

Так, в ході проведення перевірки встановлено, що між ПП «Фірма «Юнікс» - Постачальник (м. Луганськ) та ПП «Дживальдіс» - Покупець (смт. Нова Ушиця, Хмельницької області) укладено Договір поставки товару від 21.12.2014, предметом якого є поставка товару, - масла «Селянського 73%», зі складу Постачальника на умовах ЕХW, якість товару повинна відповідати нормам і стандартам, встановленим для товарів такого виду.

На підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій позивачем під час перевірки та до суду були надані: договір поставки товару від 21.12.2014; видаткові накладні від 24.12.2014 №2401, №2402, №2403 на поставку масла «Селянське 73%» в кількості 63000 кг на загальну суму 2866500,03 грн; податкові накладні від 24.12.2014 №2401, №2402, №2403 на загальну суму 2866500,03 грн; товарно-транспортні накладні від 24.12.2014 №РН 2401, №РН 2402, №РН 2403; платіжні доручення; посвідчення про якість №95, №96, №97 від 21.12.2014, видані ПАТ «Старобільський молокозавод», назва продукту - масло «Селянське», дата виготовлення - з 01.08.2014 по 31.08.2014, вага по 21000 кг згідно кожного посвідчення, масова частка жиру - 73%, мікробіологічні показники відповідають вимогам ДСТУ 4399-2005.

При цьому, апелянт вважає, що надані позивачем документи для підтвердження господарських операцій з ПП «Фірма «Юнікс» не можуть вважатись первинними, з огляду на наявність певних недоліків у їх оформленні, зокрема, відсутності обов`язкових реквізитів окремих документів

Однак, проаналізувавши вказані документи, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність всіх реквізитів у окремих із наданих позивачем первинних документах не є перешкодою у підтвердженні такими документами реальності господарських операцій між ПП «Фірма «Юнікс» та ПП «Дживальдіс» у грудні 2014 року.

З даного приводу колегія суддів зауважує, що певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, у тому числі видаткових та товарно-транспортних накладних, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичне здійснення таких операцій.

Більш того, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. З урахуванням наведеного слід зазначити, що, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Пояснення водіїв, дані про яких містяться в товарно-транспортних накладних, також не можуть бути визнані належними та допустимими доказами безтоварності спірних господарських операцій, оскільки такі особи не були допитані безпосередньо судом, а наявні в протоколах допиту таких осіб суперечності не усунуті.

Аналогічний правий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 816/166/15-а та від 29 липня 2021 року по справі №580/2317/19.

Також варто врахувати, що для цілей податкового обліку беруться до уваги, насамперед, економічні наслідки, створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій, не застосував підходу «превалювання суті над формою» як принципу бухгалтерського обліку, та, як наслідок, не спростував наявності встановлених судом першої інстанції обставин та не з`ясував правову природу спірних правовідносин.

В контексті наведеного колегія суддів наголошує, що будь-які фактичні дані можуть бути встановлені лише на підставі належних та допустимих доказів.

Щодо посилання апелянта на докази, які вказують на наявність ознак фіктивності діяльності ПП «Фірма «Юнікс», а саме дані з баз даних контролюючих органів та лист Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області від 21.10.2016 №72/3/14927, в рамках кримінального провадження №0000019, колегія суддів зазначає наступне.

З даного приводу Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію в подібних справах, за змістом якої порушення кримінальної справи та обставини, наведені в її фабулі, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентом. Цим обставинам має бути надана правова оцінка таким, що набрав законної сили, вироком суду, або ж такі мають бути перевірені судом, який розглядає адміністративний спір.

Доказів, які б свідчили про наявність вироку суду відносно контрагента позивача, який би набрав законної сили, під час розгляду справи, контролюючим органом не надано.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не наведено достатніх доводів та не подано належних доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання спірних господарських операцій, доводили б невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків.

Окрім того, суд апеляційної інстанції встановлено, що реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується доказами подальшої реалізації ( у 2014 та січні - лютому 2015 року) придбаного у ПП "Фірми "Юнікс" масла, а саме: звітом про виробництво та реалізацію промислової продукції за 2014 рік, терміновим звітом про виробництво промислової продукції (товарів, послуг) за видами за лютий 2015 року та терміновим звітом про виробництво промислової продукції (товарів, послуг) за видами за січень 2015 року, розшифровками податкових зобов"язань та податкового кредиту: - за грудень 2014 року обсяг реалізації молочної продукції в тому числі масла селянського складає 5998 тис.грн. більше 30 покупцям, в тому рахунку ТОВ "Еко-маркет" та ТОВ "Фуззі-фуд"; - за січень 2015 року обсяг реалізації молочної продукції в тому числі масла селянського складає 8276 тис.грн., а саме покупцям - ТОВ "Еко-маркет" та ТОВ "Фуззі-фуд". Тобто, з вказаних документів вбачається, що позивач реалізував придбану продукцію іншим суб"єктам господарювання.

Отже, беручи до уваги встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницького окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 листопада 2021 року.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Моніч Б.С. Граб Л.С.