Справа № 160/15892/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняСітайло О.В.
представник позивача представник відповідача Тиховліс В.Р. Обертович М.Г., Данилова Л.Г
08.09.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ЮК» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.05.2021 року №00/6629/0902.
В обґрунтування позовних вимог Товариство посилалось на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, з огляду на таке.
ТОВ «ЕКСОН ЮК» зазначає, що поширення вимог п. 12 ст. 3 Закону № 265 на діяльність ТОВ «ЕКСОН ЮК» не відповідає сфері застосування Закону № 265. Так, у преамбулі Закону № 265 зазначено, що цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Крім того, представник позивача також вказує, що факт отримання позивачем в оренду резервуару у орендодавця, а також факт реєстрації Позивачем акцизного складу не свідчить про наявність порушень Позивачем абзацу шостого пп. 230.1.2 Податкового кодексу України.
Зазначає, що на акцизному складі позивача, за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 1-Н, Позивачем не здійснювалася діяльність щодо виробництва, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання або реалізації пального.
Таким чином, представник позивача зауважує. що Товариством не здійснювалась діяльність із застосуванням орендованого резервуару, на підставі якого ним було зареєстровано акцизний склад, на нього не поширюються обов`язки щодо обладнання акцизного складу витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а тому, податкове повідомлення-рішення від 13.05.2021 року №00/6629/0902 є також незаконним та протиправним.
Ухвалою суду від 13.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження.
04.10.2021 року адресу суду від відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що ТОВ «ЕКСОН ЮК» не оприбутковано за місцем зберігання/реалізації товарів/дизельного палива та не відображено в бухгалтерському обліку їх залишки, надходження та реалізацію, що повинно бути відображено в облікових регістрах у тому звітному періоді (з 24.07.2020 по 06.03.2021), в якому вони були здійснені, що є порушенням пункту 12 статті 3 Закону №265, а тому твердження ТОВ «ЕКСОН ЮК» про відсутність обов`язку про надання документів, які підтверджують облік та походження товарів, за період діяльності з 24.07.2020 по 11.03.2021 та непоширення вимог п. 12 ст. 3 Закону №265 є необґрунтованими, оскільки норма незастосування РРО в господарській діяльності ТОВ «ЕКСОН ЮК» визначена п.12 ст.9 Закону №265, а саме: реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (склади, місця зберігання товарів, оптова торгівля тощо).
При цьому, представник відповідача зауважив, що в ході розгляду заперечень на акт перевірки, позивачем було надано оборотно - сальдову відомість по рахунку 281 виключно за 02.03.2021 року, проте за період діяльності з 24.07.2020 по 11.03.2021 оборотно - сальдова відомість по рахунку 281 та відповідні первинні документи на підстві яких мають вчинятися бухгалтерські записи не надано.
Представник відповідача вказує, що до перевірки було надано договір оренди від 10.03.2020 року №10/03/3-20 (термін дії до «31» грудня 2020 року), укладений між ТОВ «ЮГ-ТЕРМІНАЛ» (Орендодавець) та ТОВ «ЕКСОН ЮК» (Орендар) згідно якого Орендодавець передає, Орендар приймає у строкове платне користування майно: один резервуар з встановленим обсягом 1000 куб. м. №27, майно знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Космонавтів, 1-Н.
Пунктом 128-1.1 статті 128 Кодексу визначено, що необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, а також необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників обсягу виробленого спирту етилового витратоміра-лічильника спирту етилового на місці отримання та відпуску спирту даного на акцизному складі, тягнуть за собою накладення штрафу.
Також, ухвалою суду від 19.10.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на письмовий відзив, що міститься в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просили відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, керуючись вимогами пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2. ст. 80 ПК України, на підставі наказу № 498-п від 02.03.2021 року та направлень №539/14-29-09-02-10, №540/14-29-09-02-10 від 01.03.2021 року, проведено фактичну перевірку ТОВ «ЕКСОН ЮК», розташованого за адресою: вул. Космонавтів, 1-Н, м. Миколаїв з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального за період з 01.01.2020 року по 11.03.2021 року.
02.03.2021 року контролюючим органом, на підставі наказу № 498-п від 02.03.2021 року та направлень №539/14-29-09-02-10, №540/14-29-09-02-10 від 01.03.2021 року, складено запит про надання документів, відповідно до якого зобов`язано ТОВ «ЕКСОН ЮК» забезпечити працівникам контролюючого органу доступ до відповідних документів, визначених цим запитом.
Вказаний запит про надання документів від 02.03.2021 року отримано представником позивача 02.03.2021 рок, що підтверджується матеріалами справи.
05.03.2021 року посадовими особами контролюючого органу складено акт про ненадання документів за №279/14-29-09-01-15/42616474, відповідно до якого встановлено, що станом на 15 год. 20хв. 05.03.2021 року уповноваженими особами ТОВ «ЕКСОН ЮК» не надано документи, що належать або пов`язані з предметом фактичної перевірки ТОВ «ЕКСОН ЮК» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального за період з 01.01.2020 року по 11.03.2021 року (згідно запиту №1 від 02.03.2021 року).
09.03.2021 року представником ТОВ «ЕКСОН ЮК» надано відповідь на запит контролюючого органу про надання документів від 02.03.2021 року, в якій вказано, що Товариством надаються документи, зазначені в запиті, а саме: накази про призначення керівника, штатний розпис, копії договорів про право користування офісом та об`єктом за місцем здійснення господарської діяльності у м. Миколаїв, договори, укладені з постачальниками пального, вантажні митні декларації, за якими здійснено імпорт товару, договори, укладені з покупцями пального, видаткові накладні, акти приймання-передачі пального, оборотно-сальдові відомості.
Товариством не можуть бути надані запитані акти вводу в експлуатацію об`єктів нерухомості, дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки, технічні паспорти на резервуари, витратоміри-лічильники, рівнеміри-лічильники, акти вводу в експлуатацію на резервуари, витратоміри-лічильники, рівнеміри-лічильники, документи про результати повірки або оцінки або калібрування рівнемірів-лічильників у зв`язку з відсутністю у товариства відповідних об`єктів на праві власності.
У підприємства відсутні власні автотранспорті засоби, у зв`язку з чим не можуть бути надані відповідні документи, що стосуються автотранспорту.
За результатами перевірки складено акт перевірки № 2180/14-29-09-02-11/42616474 від 12.03.2021 року, в якому встановлено порушення ТОВ «ЕКСОН ЮК», а саме:
- ч.1 та ч.8 ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкоголі .їх напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» зі змінами та доповненнями;
- абз. 6 пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями;
- п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями;
- п.12 ст.3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зі змінами та доповненнями.
Також, 12.03.2021 року контролюючим органом складено акт про відмову від ознайомлення, підписання та отримання матеріалів перевірки від 12.03.2021 року №2180/14-29-09-02-11/42616474.
20.04.2021 року ТОВ «ЕКСОН ЮК» подало заперечення на акт перевірки за №20/04.
07.05.2021 року за №8520/6/14-29-09-01-08 контролюючим органом складено лист про результати розгляду заперечень, поданих ТОВ «ЕКСОН ЮК», та зазначено, що перевірку ТОВ «ЕКСОН ЮК» від 12.03.2021 року №2180/14-29-09-02-11/42616474 проведено з урахуванням вимог чинного законодавства, зауваження платника податків, викладені у запереченнях від 20.04.2021 року №20/04 є безпідставними та необґрунтованими, а отже не спричиняють змін за результатами проведеної перевірки.
Також, 13.05.2021 року контролюючим органом на підставі акта перевірки №2180/14-29-09-02-11/42616474 від 12.03.2021 року складено рішення про застосування фінансових санкцій за №000111/04-36-09-02/42616474, яким застосовано до ТОВ «ЕКСОН ЮК» фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 500 000,00 грн. за зберігання пального без наявності діючої ліцензії на право зберігання пального.
07.06.2021 року позивачем було складено та направлено скаргу на означені податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування фінансових санкцій до Державної податкової служби України.
Рішенням Державної податкової служби України від 04.08.2021 року скаргу ТОВ «ЕКСОН ЮК» залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення № від 13.05.2021 року, №00/6629/0902 від 13.05.2021 року та рішення про застосування фінансових санкцій за №000111/04-36-09-02/42616474 від 13.05.2021 року, залишені без змін.

Отже, правомірність винесених ГУ ДПС у Дніпропетровській області податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Щодо доводів представника позивача щодо порушення порядку призначення перевірки ТОВ «ЕКСОН ЮК», суд зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1 статті 19 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції: здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Підпунктом 19-1.1.17 пункту 19-1 статті 19 ПК України контролюючі органи проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Згідно із підпунктами 20.1.4, 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Як передбачено підпунктами 20.1.10, 20.1.46 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; під час проведення перевірки та розгляду результатів перевірки отримувати письмові пояснення від посадових (службових) осіб з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документальне підтвердження, у тому числі щодо здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Так, пунктами 80.1, 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Як передбачає пункт 80.5 статті 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Судом встановлено, що в основу проведення фактичної перевірки позивача, податковим органом покладено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

При цьому, суд бере до уваги висновки Верховного суду, визначені постановою від 11.06.2019 року у справі №1440/2045/18, що стаття 80 Податкового кодексу України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

Однак, суд зазначає, що самостійною підставою для проведення фактичної перевірки є здійснення контролюючим органом функцій - контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів. Підстава для проведення фактичної перевірки, визначена п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України є альтернативною та містить також приписи щодо такої підстави для проведення фактичної перевірки контролюючим органом, як здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відтак, призначення даної фактичної перевірки лише з підстав здійснення своїх повноважень контролюючим органом, а не на підставі інформації, отриманої в установленому порядку, може бути підставою для призначення фактичної перевірки в порядку п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України та відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, при вирішенні даного позову, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, відповідно до яких незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства. У разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника.

В той же час, суд вказує на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 13.02.2018 року у справі № 804/5402/14, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Якщо допуск до проведення перевірки відбувся, то в подальшому предметом розгляду в суді може бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючим органом.

Так, матеріалами справи підтверджено, що направлення на проведення фактичної перевірки позивача, оформлене відповідним наказом, який вручений представнику позивача 02.03.2021 року. Відтак, суд зауважує, що представник позивача був ознайомлений з направленнями на перевірку та допустив посадових осіб контролюючого органу до її проведення, про що свідчать відповідні підписи представника позивача.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 13.05.2021 року, яким застосовано до ТОВ «ЕКСОН ЮК» штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регуляції обігу готівки та застосування реєстраторів у сумі ,50 грн., суд зазначає про таке.

Як встановлено судом, зі змісту акту перевірки, контролюючий орган, дослідивши надані до перевірки податкові накладні ТОВ «ЕКСОН ЮК» з продажу дизельного палива, згідно баз даних ГУ ДПС у Миколаївській області ІС Податковий блок, встановив, що за період діяльності ТОВ «ЕКСОН ЮК» з 24.07.2020 року по 06.03.2021 року виписало та зареєструвало покупцям податкових накладних на загальну суму проведених операцій ,75 грн. однак жодних документів за період діяльності ТОВ «ЕКСОН ЮК» з 24.07.2020 по 06.03.2021 до перевірки не надав. Відтак, контролюючий орган зазначив, що перевіркою встановлено загальну суму необлікованого товару у розмірі ,75 грн.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Згідно з ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Таким чином, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

З аналізу зазначеного вбачається, що суб`єкти господарювання можуть здійснювати реалізацію лише тих товарів, запаси яких обліковуються ними за місцем зберігання або реалізації цих товарів. При цьому, у разі встановлення контролюючими органами факту реалізації товарів, що не обліковані у встановленому порядку до таких суб`єктів господарювання застосовуються штрафні санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами їхньої реалізації.

Однак, суд вказує, що для встановлення факту реалізації необлікованого товару має бути встановлена розбіжність між даними обліку позивача та фактичними залишками товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 31.05.2019 року по справі № 809/1253/16.

Як вказує представник відповідача, позивачем під час перевірки не було надано на відповідний запит контролюючого органу первинних документів, які підтверджують облік та походження товарів, за період діяльності з 24.07.2020 по 11.03.2021, а було надано такий документ (оборотно-сальдову відомість) лише станом на 02.03.2021 року, що і стало підставою для висновку податкової щодо неналежного ведення позивачем обліку товарних запасів.

Втім, суд не погоджується із такими висновками контролюючого органу, з огляду на приписи п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, податкова витребовувала документи у позивача за період діяльності з 24.07.2020 по 11.03.2021, в той час як податкова мала право витребувати документи на той товар, який на момент перевірки знаходився у місці продажу.

Доказів, які підтверджують здійснення податковою дій щодо встановлення товарів, що на момент перевірки знаходились у місці продажу (господарському об`єкті), а також витребування відповідних документів, саме на такий товар матеріали справи не містять.

Означене вказує, на необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо неналежного ведення позивачем обліку товарних запасів, через ненадання останнім первинних документів, які підтверджують облік та походження товарів, за період діяльності з 24.07.2020 по 11.03.2021.

При цьому, суд зауважує, що вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС має здійснюватися методами та з дотриманням всіх передбачених вимог щодо здійснення таких замірів, що визначені Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України. Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, яка є спеціальним нормативним актом, що встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти і нафтопродуктів та є обов`язковою для всіх суб`єктів господарювання, що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Суд додатково зазначає, що матеріали фактичної перевірки, зокрема акт перевірки не містить доказів того, що контролюючим органом були здійснені дії направлені на встановлення залишків товарних запасів, що окремо вказує на необґрунтованість висновків контролюючого органу щодо неналежного ведення позивачем обліку товарних запасів

Враховуючи вказане, суд зазначає, що без належного встановлення факту наявності у позивача не облікованого товару та його кількості на момент здійснення перевірки, застосування до позивача штрафних санкцій, розмір яких напряму залежить від кількості такого товару та його ціни, є неможливим.

Таким чином, суд доходить висновку, що акт перевірки не містить будь-яких доказів, які могли б свідчити про не ведення або неналежного ведення позивачем обліку товарних запасів, а тому податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2021 року, яким застосовано до ТОВ «ЕКСОН ЮК» штрафні санкції є необґрунтованим та безпідставним.

Щодо податкового повідомлення-рішення №00/6629/0902 від 13.05.2021 року, яким застосовано до ТОВ «ЕКСОН ЮК» штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального у сумі 40000,00 грн., суд зазначає про таке.

Як встановлено судом, зі змісту акту перевірки, контролюючий орган застосував штрафні санкції до ТОВ «ЕКСОН ЮК» у сумі 40000,00 грн., оскільки позивачем не було обладнано резервуар витратоміром-лічильником та рівнеміром лічильником рівня пального на місці випуску пального з резервуару.

Пунктом 230.1 ст. 230 ПК України визначено, що акцизні склади утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходжень до бюджету акцизного податку.

Акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, навантаження-розвантаження, зберігання пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник), які зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

Відпуск пального без наявності витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників забороняється.

За змістом норми п. 22 підрозділу 5 розділу ПК України та п. 12 підрозділу 5 розділу XX ПК України, розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарів.

Відповідальність за порушення правил обліку, виробництва та обігу пального або спирту етилового на акцизних складах визначена статтею 128-1 ПК України.

Як вказує представник позивача, на акцизному складі (орендований резервуар №27) не здійснювалась діяльність щодо виробництва, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання або реалізації пального, що на думку останнього, виключає обов`язок позивача щодо обладнання акцизного складу витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Однак, суд не погоджується із такими доводами представника позивача, з огляду на той факт, що відповідно до зазначених вище норм, наявність акцизного складу автоматично створює обов`язок щодо обладнання резервуару витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками і цей обов`язок не залежить від факту здійснення або нездійснення діяльності щодо виробництва, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання або реалізації пального із використанням такого акцизного складу.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з висновками контролюючого органу, оскільки вказаними вище нормами Податкового кодексу України встановлено обов`язок суб`єкта обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

При цьому, суд окремо зауважує, що матеріали справи також не містять доказів того, що позивачем, під час оренди резервуару №27, було обладнано останній витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєстровано їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

Відтак, суд доходить висновку про обґрунтованість тверджень податкової щодо порушення позивачем пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, що вказує на правомірність складення відносно позивача податкового повідомлення-рішення №00/6629/0902 від 13.05.2021 року.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.ч.1, 2 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно положень ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Іншого порядку розподілу судових витрат КАС України не передбачено.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Отже, суд зазначає, що при вирішенні питання про відшкодування витрат враховані критерії, відповідно до яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Так, у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті."

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому ч. 5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).

У ч. 7 ст. 134 КАС України вказано, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Як встановлено судом між ТОВ «ЕКСОН ЮК» та Адвокатським Бюро «В`ячеслава Тиховліса» укладено Договір про надання правової допомоги №10/04 від 10.04.2021 року.

Суд вказує, що п. 4.1. Договору встановлено, що розмір гонорару та строк його оплати визначається в Додатку до цього Договору.

Так, 01.09.2021 року між ТОВ «ЕКСОН ЮК» та Адвокатським Бюро «В`ячеслава Тиховліса» укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги №10/04 від 10.04.2021 року.

Пунктом 5 Додаткової угоди визначено, що гонорар за надання правової допомоги визначається в наступному розмірі:

складання адвокатського запиту - 1500 гривень за 1 запит (фіксований розмір);

складання позовної заяви, апеляційної скарги, касаційної скарги 100 000 гривень (фіксований розмір);

складання іншої заяви по суті справи, відзиву на апеляційну скаргу, відзиву на касаційну скаргу - 50 000 гривень (фіксований розмір);

складання клопотань, заяв, письмових пояснень, інших документів в судовому процесі - 5000 грн/сторінка (фіксований розмір);

гонорар за участь у справі в суді першої інстанції (враховуючи територіальну віддаленість можливого суду) 100 000 грн, (до трьох судових засідань або прибуття адвоката на призначене судове засідання, якщо воно не відбулося, або прибуття адвоката до суду з інших причин (в тому числі ознайомлення з матеріалами справи)), додатково 40 000 грн за кожне наступне судове засідання або прибуття до суду (фіксований розмір);

гонорар за участь у справі в суді апеляційної інстанції - 100 000 грн. (до трьох судових засідань), додатково 40 000 грн за кожне наступне судове засідання або прибуття до суду (фіксований розмір);

- гонорар за участь у справі в суді касаційної інстанції обговорюється сторонами додатково.

Пунктом 8 визначено, що факт надання правової допомоги засвідчується сторонами шляхом складання акту приймання-передачі наданих послуг за результатами судового процесу в кожній судовій інстанції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, зазначав про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує таке.

Виходячи з аналізу змісту договору про надання правової допомоги №10/04 від 10.04.2021 року та додаткової угоди №1 від 01.09.2021 року до Договору про надання правової допомоги №10/04 від 10.04.2021 року, суд вказує, що позивачем до суду не надано доказів фактичного виконання умов Договору, а саме, позивачем відповідно до умов договору не надано до суду станом на час прийняття рішення по справі: акт приймання-передачі наданих послуг за результатами судового процесу.

Враховуючи вказане, суд звертає увагу на зміст пункту 8 додаткової угоди №1 від 01.09.2021 року до Договору про надання правової допомоги №10/04 від 10.04.2021 року, яким визначено, що факт надання правової допомоги засвідчується сторонами шляхом складання акту приймання-передачі наданих послуг за результатами судового процесу.

Відтак, відсутність складеного акту приймання-передачі наданих послуг окремо вказує на відсутність факту надання правової допомоги, виходячи зі змісту пункту 8 Додаткової угоди.

При цьому, суд окремо вказує, що представник позивача лише приймав участь у двох судових засіданнях по справі, однак доказів складення ним чи іншим адвокатом Адвокатського Бюро «В`ячеслава Тиховліса» позовної заяви чи інших процесуальних заяв по справі матеріали справи не містять (позовна заява в цій справі складена та підписана директором ТОВ «ЕКСОН ЮК»).

Крім того, суд враховує заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, і робить висновок про те, що витрати на правничу допомогу в цій справі є необґрунтованими та не підтвердженими.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ЮК» (49000, м. Дніпро, Запорізьке шосе, 30Ф, оф.2, ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.05.2021 року №.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСОН ЮК» (49000, м. Дніпро, Запорізьке шосе, 30Ф, оф.2, ) судовий збір у розмірі 22700,00 грн.

У задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 листопада 2021 року.

Суддя В.В. Горбалінський