Справа № 160/18269/21
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
ОСОБА_1 проходив військову службу (навчання) в Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького з 03.08.2019 р. по 22.09.2021 р. на посаді курсанта.
Наказом ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельниуького від 22.09.2021 р. №724-ос з відповідачем було припинено контракт про проходження військової служби (навчання) за пудпунктом «д» (через службову невідповідність) п. 2 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий ообов`язок і військову службу» відповідно до пп.6 (через небажання продовжувати навчання) п.280 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» затвердженого Указом Президента №1115/2009 від 29.12.2009 р. з 22.09.2021 р. Вислуга календарних років на день припинення контракту складає 02 роки 01 місяць 19 днів.
Отже, після припинення контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання, а у позивача - право звернення до суду для захисту майнових інтересів в судовому порядку.
На підставі викладеного вище, позивач просить суд стягнути суму на відшкодування витрат, пов`язану з утриманням під час навчання у розмірі 46 400,71 грн.
Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Суд зазначає, що ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 р. була направлена на адресу як відповідача ОСОБА_1 , так і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Національна академія Державної прикордонної служби України ім.Богдана Хмельницького, що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
Однак, відповідачем та третьою особою станом на _____ р. будь-яких заяв, клопотань, пояснень та відзиву на адресу суду направлено не було.
Відтак, позиція відповідача та третьої особи стосовно пред`явленої позовної заяви суду невідома.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст.263 КАС України, справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується відомостями, які міститься в матеріалах справи.
Між Тимчасово виконуючим обов`язки ректора Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького полковником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами вищого військового навчального закладу Державної прикордонної служби України від 03.08.2019 р.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що зазначеним вище контрактом від 03.08.2019 р. передбачено відшкодування Адміністрації Державно прикордонної служби України витрати, пов`язанні з утриманням у вищому військовому навчальному закладі.
Відповідно до Витягу із наказу ректора Національної академії Державної прикордоннї служби України імені Богдана Хмельницького від 03.08.2019 р. №539-ОС з 03 серпня 2019 року занесено в список курсантів Національної академії, зараховано на всі види забезпечення без атестатів, присвоїно військове звання солдат, призначено на посади курсантів, та вважався таким, що уклав контракт про проходження військової служби (навчання) курсантів вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби строком на час їх навчання у Національній академії: за спеціальністю «Безпека державного кордону» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з окремого регіонального центру комплектування (мХарків).
Відповідно до рапорта ОСОБА_3 від 18.09.2021 р. останній, перед вищим командуванням академії просим звільнити його з лав НАДПСУ за власним бажанням, у зв`язку з небажанням проходити службу.
Відповідно до Витягу із наказу ректора Національної академії Державної прикордоннї служби України імені Богдана Хмельницького від 22.09.2021 р. №724-ОС припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 (П-053523), курсанта 234 навчальної груи другого навчального курсу факультету безпеки державного кордону, за пунктом «д» (через службову невідповідність) пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно підпункту 6 (через небажання продовжувати навчання) пункту 280 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, з 22 вересня 2021 р.
Відповідно до розрахунку №37 витрат на утримання у Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького ОСОБА_1 за період з 03.08.2019 р. по 22.09.2021 р., який містяться в матеріалах справи, витрати на утримання складають у розмірі 46 400,71 грн.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до п.17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір, зокрема, спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про Збройні Сили України» організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. 10 ЗУ «Про оборону України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до ч. 10 ст. 25 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", курсанти в разі дострокового розірвання контракту через недисциплінованість відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органом виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язанні з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Пунктами 3-5 виданого на розвиток зазначеної правової норми "Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.
У свою чергу, на виконання п. 3 вищевказаного нормативно-правового акту Міністерством оборони України, Міністерством фінансів України, Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством транспорту та зв`язку України, Адміністрацією Державної прикордонної служби України, Управлінням державної охорони України, Службою безпеки України видано спільний наказ "Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах" від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) через недисциплінованість.
Відповідно до п. 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) в разі дострокового розірвання контракту - через недисциплінованість, Відповідач зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання).
Судом з`ясовано, що утримання ОСОБА_4 у Військовому інституті здійснювалось шляхом здійснення грошового, речового, продовольчого і забезпечення комунальними послугами та енергоносіями.
Грошове забезпечення проводилося відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".
Речове забезпечення проводилося відповідно до наказу Міністерства оборони України від 29.04.2016 р. № 232 "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України".
Продовольче забезпечення здійснювалось відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації" (зі змінами) та наказу Міністерства оборони України від 09.12.2002 №402 "Про затвердження Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час".
Забезпечення комунальними послугами та енергоносіями здійснювалась відповідно до "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Відповідно до п. 2.3. Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, у разі дострокового розірвання контракту, остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення здійснюється на підставі довідок-розрахунків, складених відповідними службами забезпечення навчального процесу.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленній позовній заяві та відзиві до неї, суд зазначає наступне.
Надаючи належну оцінку спірним правовідносинам при розгляді даної справи, судом встановлено, що предметом даної адміністративної справи єстягнення суми на відшкодування витрат, пов`язаних з утримання під час навчання у розмірі 46 400 грн., 71 коп.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем отримане грошове, продовольче, речове та комунальне забезпечення тощо.
Відповідно до розрахунку №37, витрати на утримання ОСОБА_1 були пов`язані: з грошовим забезпеченням 17 082,97 грн., з речовим забезпеченням 9 197,59 грн., з продовольчим забезпеченням 14 102,25 грн., з медичного забезпечення 1 418,37 грн., забезпеченням комунальними послугами та енергоносіями 4 599,53 грн. Загальна сума витрат на утримання відповідача становить 46 400,71 грн.
Позивачем повідомлено, що курсанти, які навчаються в Військовому інституті перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними).
Будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, ОСОБА_1 зазначену вище суму коштів станом на час звернення позивача з даною позовною заявою та на час розгляду справи - не відшкодував.
Щодо підсудності зазначеного спору судом враховуються також наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» видом військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
Судовим розглядом встановлено, що відповідач проходив військову службу (навчання) курсанта вищого навчального закладу, який має у своєму складі військовий інститут.
12.12.2018 року Велика Палата Верховного Суду в Постанові у справі №804/285/16 відступила від своїх попередніх правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15.
Відповідно до правового висновку викладеного в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, яка була оприлюднена 03.01.2019 р., спори з приводу відшкодування вартості утримання особи, яка навчалась у вищому військовому навчальному закладі підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки Фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.
Так, судом враховується, що з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, виходячи з таких міркувань.
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас, Верховним судом зазначається, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Судом встановлено, що на час розгляду адміністративної справи сума заборгованості відповідачем не сплачена та складає 17 948,29 грн.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Зважаючи на викладене вище та враховуючи той факт, що відповідачем належними доказами не доведено факту погашення заборгованості у розмірі 46 400,71 грн., суд прийшов до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат відсутні, оскільки згідно із частиною 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Відтак, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст.242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова