Справа № 522/14219/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 522/14219/21

адміністративне провадження № К/9901/38333/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Жука А.В., Загороднюка А.Г.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року

у справі №522/14219/21 за позовом громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та рішення про примусове повернення,

УСТАНОВИВ:

29 липня 2021 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у якому, з урахуванням уточненого позову, просив суд:

- скасувати постанову від 28 липня 2021 року про накладення адміністративного стягнення за частини першої статті 203 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події та складу правопорушення;

- скасувати рішення від 28 липня 2021 року №153 про примусове повернення до країни походження.

Рішенням Приморського районного суду від 13 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено повністю..

23 жовтня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

У свою чергу, статтею 288 КАС України передбачено особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України.

З матеріалів касаційної скарги та текстів оскаржуваного судового рішення вбачається, що спір у цій справі виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача про примусове повернення до країни походження.

Заявник оскаржує постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №522/14219/21.

За такого правового врегулювання та обставин справи, оскарження рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Суд звертає увагу, що у разі необхідності касаційного оскарження судових рішень у справах, з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України, з урахуванням змісту частини третьої статті 333 КАС України, скаржник повинен довести, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Однак, скаржником не доведено, що розгляд даної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Посилання скаржника на статті Кодексу адміністративного судочинства України, Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не дають підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Проаналізувавши установлені судами обставини справи, предмет спору та обраний заявником касаційної скарги спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області не доведено, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду цієї касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики у цій категорії адміністративних справ.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження на підставі частини третьої статті 333 КАС України, оскільки рішення касаційного суду за наслідками розгляду цієї скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 13, 257, 287, 328, 330, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №522/14219/21.

Копію даної ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук

А.Г. Загороднюк

Судді Верховного Суду