Справа № 420/11617/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою громадянки Грузії ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у власних інтересах та як законного представника в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадянка Грузії ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у власних інтересах та як законного представника в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому, з урахуванням уточненого 20.09.2021 року позову, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 04.06.2021 року №366262 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянці Грузії ОСОБА_6 , разом з дітьми: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 12.12.2017 р.;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити посвідки на постійне проживання неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну від 13.11.2017 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27.01.2017 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулася до Київського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну у зв`язку з тим, що її чоловік - громадянин Грузії ОСОБА_13 , 1978 р.н., документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.05.2015 р. та перебуває у статусі іммігранта.

У графі «відомості про дітей до 18 років, які іммігрують разом зі мною» заяви про надання дозволу на імміграцію, зазначено троє неповнолітніх дітей - громадян Грузії, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зміст вищевказаної заяви містить розділ «Службові відмітки», який передбачає, що посадові особи відповідача провели перевірку підстав та законності перебування в Україні, справжності поданих документів та відповідності їх оформлення вимогам законодавства, з`ясування у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

У результаті розгляду заяви, 18.11.2017 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про надання громадянці Грузії ОСОБА_6 , разом з неповнолітніми дітьми дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 2 ст.4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка є дружиною іммігранта.

12.12.2017 року ОСОБА_5 була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 .

17.09.2020 р. ОСОБА_5 звернулася до Головного управління ДМС України в Одеській області із заявами щодо оформлення окремих посвідок на постійне проживання (а не вклейки в посвідці матері фотокарток дітей) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказала, що у червні 2021 року вона дізналася, що 04.06.2021 року відносно неї та її неповнолітніх дітей прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Висновок про скасування дозволу на імміграцію ґрунтується на тому, що як документ, що підтверджував законність перебування ОСОБА_14 на момент подачі документів на отримання дозволу на імміграцію, була подана копія паспортного документу №16АА2188 від 27.11.2017 р., у якому проставлено єдиний штамп перетину кордону України, датований 12.01.2017 р. Згідно інформації, яка міститься в інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» ОСОБА_5 попередньо перебувала на території України за паспортним документом № НОМЕР_4 ( ОСОБА_15 ) та у проміжок часу, який входить в період контролю при обчисленні строку перебування, перебувала на території України з 01.08.2016 р. по 06.12.2016 р.

Підставою для скасування дозволу на імміграцію зазначено п.1, п.5 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».

На підставі висновку відповідачем було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію від 04.06.2021 р. №366262.

Ухвалою від 12.07.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 09 вересня 2021 року о 10:00 год. У підготовчому засіданні 09.09.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою від 22.09.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 25.10.2021 року о 12 год. 00 хв.

У судове засідання, призначене на 25.10.2021 року на 12 год. 00 хв., сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

20.10.2021 року електронною поштою від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

25.10.2021 року електронною поштою від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість продовження розгляду справи по суті за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 КАС України.

19.08.2021 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що 27.01.2017 року громадянка Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка міста Болнісі, Грузія, звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки її чоловік - громадянин Грузії ОСОБА_13 , 1978 р.н., документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.05.2015 року та перебуває в статусі іммігранта.

У графі «відомості про дітей до 18 років, які іммігрують разом зі мною» заяви про надання дозволу на імміграцію, зі слів позивача зазначено троє неповнолітніх дітей громадян Грузії, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За результатами розгляду заяви ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення від 18.11.2017 року про надання громадянці Грузії ОСОБА_6 разом з неповнолітніми дітьми дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка є дружиною мігранта.

12.12.2017 року позивач була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 .

17.09.2020 року ОСОБА_5 звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання в Україні неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач вказав, що під час додаткової перевірки законності перебування ОСОБА_1 в Україні на момент подачі документів встановлено, що позивач підтвердила законність власного перебування на території України на день подачі заяви про надання дозволу на імміграцію (27.01.2017 року) копією паспорта № НОМЕР_5 , виданого 03.01.2017 Міністерством юстиції, терміном до 03.01.2027 року, зі штампом про в`їзд в Україну 12.01.2017 року через КПП «Одеса».

Однак, згідно з інформацією, отриманою з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан), громадянка Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , здійснила виїзд з України на підставі паспорту № НОМЕР_6 ( ОСОБА_15 ) у проміжок часу, який входить у період контролю при обчислені строку перебування, а саме: в період з 01.08.2016 року позивач знаходилась на території України та здійснила виїзд 06.12.2016 року.

Тобто, на момент звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію позивач перебувала на території України з порушенням дозволеного строку перебування, що намагалась приховати, надавши про себе свідомо неправдиві відомості.

Враховуючи вищевикладене, рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 04.06.2021 року №366262 позивачу на підставі пункту 1, 5 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, та видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 12.12.2017 року скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Постанови № 321.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 27.01.2017 року громадянка Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка міста Болнісі, Грузія, звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки її чоловік - громадянин Грузії ОСОБА_13 , 1978 р.н., документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 07.05.2015 року та перебуває в статусі іммігранта (а.с. 56-57).

У графі «відомості про дітей до 18 років, які іммігрують разом зі мною» заяви про надання дозволу на імміграцію зазначено троє неповнолітніх дітей громадян Грузії, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За результатами розгляду заяви позивача ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення від 18.11.2017 року про надання громадянці Грузії ОСОБА_6 разом з неповнолітніми дітьми дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка є дружиною імігранта (а.с. 111).

12.12.2017 року позивач була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 (а.с. 10-11).

17.09.2020 року ОСОБА_5 звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання в Україні неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

04.06.2021 року начальником ГУ ДМС України в Одеській області затверджено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Грузії ОСОБА_6 разом з дітьми, громадянами Грузії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с. 137-140).

У висновку вказано, що у ході додаткової перевірки законності перебування ОСОБА_1 в Україні на момент подачі документів встановлено, що позивач підтвердила законність власного перебування на території України на день подачі заяви про надання дозволу на імміграцію (27.01.2017 року) копією паспорта № НОМЕР_5 , виданого 03.01.2017 Міністерством юстиції, терміном до 03.01.2027 року, зі штампом про в`їзд в Україну 12.01.2017 року через КПП «Одеса».

Однак, згідно з інформацією, отриманою з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (система Аркан), громадянка Грузії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , здійснила виїзд з України на підставі паспорту № НОМЕР_6 ( ОСОБА_15 ) у проміжок часу, який входить у період контролю при обчислені строку перебування, а саме: в період з 01.08.2016 року позивач знаходилась на території України та здійснила виїзд 06.12.2016 року.

Таким чином, відповідач зазначає у висновку, що на момент звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію позивач перебувала на території України з порушенням дозволеного строку перебування, що намагалась приховати, надавши про себе свідомо неправдиві відомості.

04 червня 2021 року Головним управлінням ДМС України в Одеській області прийнято рішення №366262, яким на підставі пунктів 1, 5 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Грузії ОСОБА_6 , разом з дітьми: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , виданий 18.11.2017 року (а.с. 14).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначається Законом України Про імміграцію (далі - Закон № 2491-III), статтею 1 якого передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання, а іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Пункт 6 ч.2 ст.4 цього Закону передбачає, що квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримала дозвіл на імміграцію в Україну на підставі того, що вона є дружиною іммігранта.

Відповідно до вимог ст.12 Закону № 2491-III встановлено підстави для скасування дозволу на імміграцію, а ст.13 зазначеного Закону регулює порядок вилучення посвідки на постійне місце проживання на підставі скасованого дозволу на імміграцію.

Зокрема, частиною 1 статті 12 Закону № 2491-III передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Отже, Законом № 2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта (пункти 1-5) або ж інші випадки, прямо передбачені законами України.

Згідно з п.21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року (далі Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п.22 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року, для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно з п.23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року, ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до п.24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002 року, рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

З матеріалів справи вбачається, що подані позивачем у 2017 році документи разом із заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну були достовірними, чинними та не були підробленими.

Позивач під час подачі заяви надала всі необхідні документи для отримання дозволу на імміграцію та виконала всі вимоги чинного законодавства відповідно до Законів України «Про імміграцію», «Про правовий статус іноземці в та осіб без громадянства», постанови КМУ від 26.12.2002 р. №1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень», будь-яких зауважень чи запитань у посадових осіб відповідача щодо поданого позивачем переліку документів (неповноти, неправильності оформлення тощо) не виникало.

Крім того, серед документів, поданих до Київського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_5 також надавала завірений нотаріально переклад свідоцтва про шлюб № НОМЕР_7 від 09.12.2016 р., в якому вказано її дошлюбне прізвище ОСОБА_20 , що спростовує твердження відповідача про подання про себе свідомо неправдивих відомостей та намагання приховати факт перебування на території України з порушенням дозволеного строку перебування (а.с.62-63).

За наявності відомостей про дошлюбне прізвище позивача відповідач мав можливість перевірити необхідний період перебування позивача в України на предмет дотримання міграційного законодавства, тим більше за наявності відомостей про видачу позивачу чинного паспорта громадянина Грузії 03.01.2017 року, однак цього не зробив.

Крім того, зі змісту частини 1 статті 12 Закону № 2491-III випливає, що, зокрема, пункт 5 вказаної норми стосується порушень законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, допущених іммігрантом, тобто особою, яка отримала дозвіл на імміграцію. Отже, порушення іноземцем строків перебування в Україні до отримання дозволу на імміграцію та набуття статусу "іммігрант", на думку суду, не може бути підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Таким чином, зазначені відповідачем в оскаржуваному рішенні підстави для скасування позивачу разом з дітьми дозволу на імміграцію в Україну (пункти 1, 5 ч.1 статті 12 Закону № 2491-III) були відсутні.

При цьому, відповідачем не доведено та матеріали справи не містять доказів того, що за час перебування позивача на території України з`явилися обставини, які б тягли за собою скасування позивачу дозволу на імміграцію з підстав, передбачених статтею 12 Закону № 2491-III.

Тобто рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 04.06.2021 року №366262 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Грузії ОСОБА_6 , разом з дітьми: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 прийнято за відсутності передбачених законом підстав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 04.06.2021 року №366262 ГУ ДМС України в Одеській області діяло не на підставі закону, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушило законні права та інтереси позивача та її неповнолітніх дітей.

Також суд погоджується з доводами позивача про те, що скасування дозволу на імміграцію в України призведе до видворення позивача та порушення права особи на сім`ю та дітей, що гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод та Конвенцією про права дитини, або ж втрату дітьми батька.

Видворення особи з країни, де проживають її близькі родичі, становить порушення права на повагу до сімейного життя, яке гарантується положеннями ст.8 Конвенції.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 04.06.2021 року №366262 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянці Грузії ОСОБА_6 , разом з дітьми: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 04.06.2021 року №366262, суд вважає за необхідне, для повного відновлення порушених прав позивача та її неповнолітніх дітей, зобов`язати відповідача поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 12.12.2017 р. та оформити посвідки на постійне проживання неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну від 13.11.2017 р.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву громадянки Грузії ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_8 від 03.01.2017 року) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (адреса: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045, ) в інтересах себе та як законного представника в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 04.06.2021 року №366262 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянці Грузії ОСОБА_6 , разом з дітьми: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 12.12.2017 р.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити посвідки на постійне проживання неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну від 13.11.2017 р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на користь громадянки Грузії ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів