Справа № 160/14220/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
17.08.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.05.2021 про відмову в зарахуванні загального (страхового) стажу період роботи з 11.11.1992 по 11.10.1996 в МП «Круг» ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального (страхового) стажу ОСОБА_1 період роботи з 11.11.1992 по 11.10.1996 в МП «Круг».
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з 11.04.2017 була призначена пенсія за віком.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою від 25.05.2021 з питань її пенсійного забезпечення.
Відповідач зазначив, що період роботи на МП "Круг" (ПП "Круг") згідно вищезазначеної трудової книжки записи про прийняття, переведення позивача зроблені не у хронологічному порядку та містять суперечливі дані, а саме:
- прийнята товарознавцем з 11.11.1993 (наказ № 7-р від 11.11.1992);
- переведена в магазин Персей МП "Круг" заступником директора з 21.07.1993 (наказ №6 від 21.07.1993);
- переведена в магазин Персей МП "Круг" заступником директора з 21.07.1992 (наказ №6 від 21.07.1992);
- призначена директором магазину Персей з 01.08.1994 (наказ №21 § 3 від 01.08.1994);
- переведена начальником торгового відділу з 11.08.1995 (наказ №3/8к-95 від 11.08.1995);
- звільнена з 11.10.1996 (наказ №72/р від 11.10.1996).
Також пенсійний орган у листі зауважив, що розглянути питання щодо можливості зарахування періоду роботи в МП "Круг" (ПП "Круг") з 11.11.1993 по 11.10.1996 до страхового стажу можливо лише при наданні відповідних документів (довідок, виписок із наказів про прийом та звільнення з роботи та ін.).
Не погодившись з означеною позицією відповідача, ОСОБА_1 звернулася за захистом власних прав та інтересів до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із приписами ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст. 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Частиною 2 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із п. 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Пунктом 4.1 Інструкції №58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що обов`язок щодо проставлення печатки при звільненні працівника та внесення достовірної інформації у належний спосіб покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі Порядок №637) встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У разі відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).
Відповідно до ч.5 ст.45 Закону №1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії управління Пенсійного фонду розглядає не пізніше 10 днів з дня їх надходження та приймає рішення про призначення (перерахунок) або відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Отже, Пенсійний фонд призначає пенсію відповідно до наданих документів та має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.
З аналізу матеріалів справи вбачається, що, відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду її роботи на МП «Круг» (ПП «Круг»), пенсійний орган виходив з того, наявні у трудовій книжці позивача записи здійснені не у хронологічному порядку та містять суперечливі дані, а інших документів на підтвердження дійсного періоду роботи позивача на означеному підприємстві (в т.ч. довідок, виписок з наказів про прийом на роботу і звільнення з роботи) ОСОБА_1 не надано, у зв`язку з чим зарахувати відповідний період її роботи до її страхового стажу не вбачається за можливе.
Одночасно із цим, суд зауважує, що в якості єдиного доказу на підтвердження періоду роботи ОСОБА_1 надано до суду копію її трудової книжки.
Так, у копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 27.04.1977 наявні наступні записи (записи частково здійснено на російській мові):
-запис №15 - 11.11.1993 прийнята товаровідом (наказ №7-р від 11.11.1992);
-запис №16 21.07.1993 переведена в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » МП «Круг» на посаду заступника директора магазина згідно наказу про відкриття магазину (наказ №6 від 21.07.1993);
-запис №17 21.07.1993 переведена в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » МП «Круг» заступником директора магазину згідно наказу про відкриття магазину (наказ №6 від 21.07.1992);
-запис №18 1.08.1994 призначена директором магазину «Персей» (наказ №21 § 3 від 01.08.1994);
-запис №19 27.10.1994 МП «Круг» перереєстровано в ПП «Круг» (наказ №3/10п-94 від 27.10.1994);
-запис №20 11.08.1995 переведена начальником торгового відділу (наказ №3/8к-95 від 11.08.1995);
-запис №21 11.10.1996 звільнена з підприємства за ст.38 КЗпП України за власним бажанням по догляду за дитиною до 14 років (наказ №72/р від 11.10.1996).
При цьому, суд зауважує, що на сторінках 10 -13 означеної трудової книжки наявні відбитки печатки Малого підприємства «Круг» та Производственного предприятия «Круг», а також примітка за підписом директора МП «Круг», згідно з якою запис №16 у цій трудовій книжці слід вважити недійсним.
Отже, суд зазначає, що у записі №15 трудової книжки позивача дата прийняття позивача на роботу в МП «Круг» (зокрема, 11.11.1993) відрізняється від дати наказу за №7-р від 11.11.1992, на підставі якого означений запис вчинено, що позбавляє можливості встановити дійсну дату працевлаштування позивача на означеному підприємстві, та, як наслідок, зарахувати належний і документально підтверджений період роботи ОСОБА_1 на цьому підприємстві до її страхового стажу.
Також записи за №15 та за №17 містять у своїй сукупності хронологічно невідповідні дані, оскільки датою початку роботи позивача на МП «Круг» вказано або «11.11.1993», або «11.11.1992», в той час як датою переведення ОСОБА_1 у подальшому на іншу посаду є «21.07.1992».
Позивач стверджує, що зазначені у записах №15 і №17 її трудової книжки дати є помилковими, й зазначає, що вірною датою її працевлаштування на МП «Круг» є «21.07.1992», а вірною датою її переведення на іншу посаду на цьому підприємстві є «21.07.1993».
Одночасно із цим, суд зауважує, що у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить суд, зокрема, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального (страхового) стажу ОСОБА_1 період роботи з 11.11.1992 по 11.10.1996 в МП «Круг».
Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 і сама вагається щодо дати її прийняття на роботу в МП «Круг».
При цьому, жодних інших документів для встановлення і підтвердження її дійсного періоду роботи на МП «Круг» (у подальшому ПП «Круг») позивачем не надано ні відповідачу, ні до суду. Про неможливість отримання таких документів позивачем не повідомлено.
З урахуванням наведеного, позивачу на виконання п. 3 постанови №637 слід було надати до пенсійного органу, окрім трудової книжки, інші документи на підтвердження відповідного періоду роботи.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із приписами статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Керуючись ст.ст. 139, 242 - 246, 247, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд,
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Повний текст рішення складений 25.10.2021.

Суддя О.В. Царікова