Справа № 420/6243/20
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 р. Категорія 109020000м.ОдесаСправа № 420/6243/20
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Пред-к апелянтаБондаревський О.М. (посвідчення)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради про визнання протиправним та скасування висновку управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради № 15-27/0214-ПВ від 10.09.2019 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради за результатом якого позивач просив суд: - визнати протиправним та скасувати висновок управління містобудування та архітектури від 10.09.2019 № 15-27/0214-ПВ; - зобов`язати Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради погодити проект землеустрою гр. ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки площею 0,0400 га в оренду строком на 25 років для обслуговування будівлі магазину з кімнатами відпочинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи його тим, що Дії відповідача стосовно непогодження даного проекту землеустрою обґрунтовані тим, що на будівлю магазину з кімнатами відпочинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 22.11.2018 по справі № 495/10091/18 накладено арешт. Крім того, відповідач вважає, що місце розташування земельної ділянки не відповідає зазначеному на викопіюванні з Генерального плану смт Затока, виданого Затоківською селищною радою. Позивач вважає, що відповідач під час не погодження вказаного проекту землеустрою діяв не в спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а відтак його можливо зобов`язати вчинити певні дії, а саме погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0400 га в оренду строком на 25 років для обслуговування будівлі магазину з кімнатами відпочинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано висновок Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради від 10.09.2019 № 15-27/0214-ПВ. Зобов`язано Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради погодити проект землеустрою ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки площею 0,0400 га в оренду строком на 25 років для обслуговування будівлі магазину з кімнатами відпочинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що підставою для відмови у погоджені проекту землеустрою є невідповідність розташування земельної ділянки зазначеному на викопіюванні з генерального плану смт Затока, виданого Затоківською селищною радою, вимогам генерального плану смт Затока. Зокрема, з наявного в матеріалів справи викопіювання з генерального плану смт Затока бажаного місця розташування земельної ділянки та Плану меж зон обмежень і сервітутів цієї земельної ділянки вбачається, що спірна земельна ділянка розташована на землях рекреаційного призначення (зелених насаджень) та землях водного фонду (водні поверхні).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що 12.06.2020 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою до в.о. Затоківського селищного голови про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0400 га в оренду строком на 25 років для обслуговування будівлі магазину з кімнатами відпочинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Затоківської селищної ради від 05.07.2019 № 1185 Про надання дозволу гр.. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду надано такий дозвіл.

У 2019 р. відповідно до договору №12 від 14.08.2019 р. ФОП ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 25 років гр. ОСОБА_1 для обслуговування будівлі магазину з кімнатами відпочинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

10.09.2019 р. Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради прийнято висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 25 (двадцять п`ять) років гр. ОСОБА_1 для обслуговування будівлі магазину з кімнатами відпочинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., яким управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради не погоджує проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0400 га 6 оренду строком на 25 (двадцять п`ять) років гр. ОСОБА_1 для обслуговування будівлі магазину з кімнатами відпочинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний висновок обґрунтовано тим, що згідно п. 3 ст. 8 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності рішення з питань планування та забудови території приймаються з урахуванням вимог містобудівної документації. Відповідно до п. 1 ст. 16 Закону планування території на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування території і детальних планів території. Частинами 1 та 2 ст. 25 Закону режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій та є обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації. На час розгляду основною містобудівною документацією смт Затока, м. Білгород-Дністровського Одеської області Внесення змін до Генерального плану смт Затока Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, затвердженого рішенням Затоківської селищної ради № 2832-LХ від 06.03.2015 року. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень на будівлю магазину з кімнатами відпочинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна від 03.12.2018 року на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду № 495/10091/18 від 22.11.2018 року. Місце розташування земельної ділянки не відповідає зазначеному на викопіюванні з Генерального плану смт Затока, виданого Затоківською селищною радою.

Такий висновок позивач вважає безпідставним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновок управління містобудування та архітектури від 10.09.2019 № 15-27/0214-ПВ не містить законодавчо визначених підстав для відмови у погодженні проекту землеустрою, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних. Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно з ч. 5-6 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в ч.ч. 1-3 цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Тобто, законом передбачено можливість надання висновку як про погодження проекту землеустрою, так і про відмову у його погодженні.

Так, управлінням містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради у оскаржуваному висновку від 10.09.2019 № 15-27/0214-ПВ зазначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою є невідповідність розташування земельної ділянки зазначеному на викопіюванні з Генерального плану смт Затока, виданого Затоківською селищною радою, вимогам Генерального плану смт Затока. Зокрема, з наявного в матеріалах справи викопіювання з генерального плану смт. Затока бажаного місця розташування земельної ділянки (сторінка справи 31) та Плану меж зон обмежень і сервітутів цієї земельної ділянки (сторінка справи 24) вбачається, що спірна земельна ділянка розташована на землях рекреаційного призначення (зелених насаджень) та землях водного фонду (водні поверхні), що безпідставно залишено судом першої інстанції поза увагою.

При цьому, згідно п. 3 ст. 8 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» рішення з питань планування та забудови території приймаються з урахуванням вимог містобудівної документації. Відповідно до п. 1 ст. 16 цього закону планування території на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування території і детальних планів території. Частинами 1, 2 ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» встановлено, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій та є обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Отже, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на 25 років ОСОБА_1 для обслуговування будівлі магазину з кімнатами відпочинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Управлінням прийнято цілком законне та обґрунтоване рішення, у зв`язку з тим, що місце розташування земельної ділянки, зазначеної у проекті, не відповідало розташуванню земельної ділянки зазначеному на викопіюванні з Генерального плану смт Затока, затвердженого рішенням Затоківської селищної ради від 06.03.2015 № 2832- LХ (невідповідність положень проекту містобудівній документації) та зонуванню визначеному Генеральним планом селища.

Тобто, містобудівною документацією не передбачено розміщення на спірній земельній ділянці магазину з кімнатами відпочинку. При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач не довів протилежного належними та допустимими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У силу ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас, суд першої інстанції, задовольняючі позовні вимоги, не надав оцінку підставам прийняття такого рішення відповідачем у справі, натомість, зобов`язав Управління архітектури та містобудування погодити відповідний проект землеустрою, позбавивши таким чином останнє своїх дискреційних повноважень щодо прийняття рішення.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 208/8402/14-а, від 29.03.2018 у справі № 816/303/16, від 06.03.2019 у справі № 200/11311/18-а, від 16.05.2019 у справі № 818/600/17 та від 21.11.2019 у справі № 344/8720/16-а.

Таким чином, вирішуючи питання про правомірність висновку Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради від 10.09.2019 № 15-27/0214-ПВ, суд першої інстанції мав виходити з меж повноважень відповідача, визначених законом.

Слід звернути увагу, що оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту, суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17.

Разом з тим, оцінка судом першої інстанції правомірності відмови у погодженні проекту землеустрою стосувалася лише тих доводів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак, судом не досліджено у повній мірі, чи ці доводи є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу.

З оскаржуваного висновку вбачається, що Управлінням архітектури та містобудування при його прийнятті враховано ще й те, що на об`єкт нерухомого майна (будівлю магазину з кімнатами відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 ), для обслуговування якого надавалась в оренду земельна ділянка, накладено арешт в рамках цивільної справи № 495/10091/18.

У той же час, позовним вимогами у справі № 495/10091/18 є визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. від 08.11.2017 індексний номер 38004826, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, а саме на будівлю магазину з кімнатами відпочинку загальною площею 133,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання знести будівлю магазину з кімнатами відпочинку загальною площею 133,4 м2 зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, що знаходиться під будівлею магазину з кімнатами відпочинку загальною площею 133,4 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, у справі № 495/10091/18, в рамках якої накладено арешт на нерухоме майно - магазин з кімнатами відпочинку, вирішується питання законності будівництва об`єкту нерухомості, для обслуговування якого відводиться земельна ділянка, та взагалі його подальше існування.

Щодо строку звернення до суду з позовом, то позивач зазначає, що первісний позов було подано ще у лютому місяці 2020 року, та 25.02.2020 року відкрито провадження по справі. Однак в подальшому, не прибувши на судове засідання завчасно, позов було залишено без розгляду 02.07.2020 року, після чого позивач знову звернувся з позов до суду та провадження було відкрито 20.07.2020 року, а тому колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись вказаними положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що судове рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, яким не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з`ясовано судом обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури, - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року по справі № 420/6243/20, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 , - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 10 листопада 2021 року.

суддя-доповідача Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.