Справа № 380/8061/20
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 380/8061/20

адміністративне провадження № К/9901/18632/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Чиркін С.М,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року

у справі № 380/8061/20

за позовом ОСОБА_1

до Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області

про визнання дій неправомірними, скасування відповідей, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, у якому просив:

- визнати неправомірними дії сільського голови Дроговизької сільської ради Мельника І.В. та секретаря Луцан Н.Р.;

- скасувати відповіді голови Дроговизької сільської ради Мельника І.В. від 28 вересня 2020 року № П0-407/02-16/412, від 28 вересня 2020 року № П-407/02-16/413;

- зобов`язати Дроговизьку сільську раду розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Дроговиж, урочище «Біля Стадіону» з метою передачі у приватну власність.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2020 року відкрито провадження у цій справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у цій справі.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 380/8061/20, оскільки апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню.

19 травня 2021 року позивачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року, у якій просив таку скасувати. До того ж, позивач просив звільнити його від сплати судового збору за подачу касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст. 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки до такої не додано документ про сплату судового збору або докази наявності підстав для звільнення (відстрочення чи розстрочення) сплати судового збору.

29 липня 2021 року ухвалою Верховного Суду продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду документа про сплату судового збору або доказів наявності підстав для звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору (довідки органів доходів і зборів про розмір річного доходу позивача за попередній календарний рік; інформації органу соціального захисту та/або органу місцевого самоврядування про те, що ОСОБА_1 є членом малозабезпеченої сім`ї, довідки про склад сім`ї із декларацією про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї, довідки про отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, посвідчення батьків багатодітної сім`ї тощо).

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, ОСОБА_1 надав пояснення в яких зазначив, що довідка видана відділом соціального захисту населення № 3 Стрийського РДА Львівської області від 12 серпня 2021 року про виплату соціальної допомоги у вигляді субсидії у 2019, 2020 та 2021 року, свідчить про те, що у позивача незадовільний майновий стан і сукупний дохід на сім`ю є меншим від встановленого прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць.

Однак надані, як зазначено у поясненнях скаржника, ксерокопії довідок відділу соціального захисту населення № 3 Стрийського РДА Львівської області від 12 серпня 2021 року про виплату соціальної допомоги у вигляді субсидії у 2019, 2020 та 2021 роках є неналежної якості та незавірені жодним чином, що не дає змогу дійти висновків щодо їх змісту та достовірності. Інших доказів на підтвердження власного майнового стану скаржником не надано.

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2021 року продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги, шляхом надання до суду документа про сплату судового збору або доказів наявності підстав для звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

На виконання вказаної ухвали, ОСОБА_1 направлено пояснення до яких повторно додав ксерокопію довідки відділу соціального захисту населення № 3 Стрийського РДА Львівської області від 12 серпня 2021 року про виплату соціальної допомоги у вигляді субсидії у квітні 2021 роках неналежної якості, що не дає змогу дійти висновків щодо її змісту, а також додав ксерокопію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених та утриманих податків за період 4 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року. Зазначив, що такі довідки свідчать про незадовільний майновий стан позивача, а тому наявні підстави для звільнення його від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 133 КАС України та пп. «г» п. 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно із частиною 2 статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Умови, за яких суд може звільнити чи відстрочити сплату судового збору та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення (відстрочення) застосовується, обумовлені статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Суд також виходить із того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення/відстрочення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір», встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Також положеннями частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, суд наділений повноваженнями зменшити тягар судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря судових витрат, якого зазнає сторона, є не обов`язком суду, а знаходиться у межах суддівського розсуду, який може бути реалізований тільки за наявності певних обставин (доведеності заінтересованою особою на підставі достатніх та допустимих фактичних даних наявності обставин, що можуть слугувати підставою для звільнення від сплати судового збору ).

До того ж стосовно сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря тих судових витрат, яких зазнає сторона.

Зокрема, особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, у якому навести обставини щодо її майнового стану, за наявності підстав, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом повноважень зменшити тягар судових витрат стосовно сплати судового збору. Такі обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 9901/67/20.

Щодо звільнення від сплати судового збору на підставі п.1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі у разі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

З огляду на зазначене, надана касатором ксерокопія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених та утриманих податків за період 4 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року, не може бути підставою для звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі, оскільки із її змісту не можливо встановити чи перевищує розмір судового збору 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за повний попередній календарний (2020) рік.

Щодо звільнення від сплати судового збору на підставі пп. «г» п. 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів зазначає таке.

Підпунктом «г» пункту 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» становлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі у разі, якщо позивач є членом малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» малозабезпечена сім`я - це сім`я, яка з поважних або незалежних причин від неї причин має середньомісячний сукупний дохід нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї.

Середньомісячний сукупний дохід сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім`ї, одержаний ними протягом шести місяців, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Сім`я - особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа.

Державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Згідно із частинами першою-третьою статті 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» заява про надання державної соціальної допомоги подається уповноваженим представником сім`ї до місцевої державної адміністрації або до виконавчого комітету сільської, селищної ради. Виконавчий комітет сільської, селищної ради передає заяву про надання державної соціальної допомоги до місцевої державної адміністрації.

У заяві дається згода сім`ї на збір інформації про неї, про її власність, доходи та майно, що необхідна для мети цього Закону.

До заяви про надання державної соціальної допомоги додаються:

документ, що посвідчує особу;

довідка про склад сім`ї. До складу сім`ї включаються чоловік, дружина; рідні, усиновлені та діти цих осіб віком до вісімнадцяти років, а також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і які не мають власних сімей; неодружені повнолітні діти, які визнані інвалідами з дитинства I та II груп або інвалідами I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; особа, яка проживає разом з одиноким інвалідом I групи і здійснює догляд за ним; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. При цьому до складу сім`ї включаються незалежно від місця проживання (перебування) або реєстрації діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації до досягнення двадцяти трьох років і не мають власних сімей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні;

декларація про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї (в декларацію не включаються державна соціальна допомога, призначена відповідно до цього Закону; нарахована субсидія за спожиті житлово-комунальні послуги; сплачені членами сім`ї аліменти);

довідка про наявність та розмір земельної частки (паю).

Для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає заяву, довідку про склад сім`ї, декларацію про доходи та майно (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї), довідку про наявність та розмір земельної частки (паю).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 жовтня 2020 року у справі № 686/16694/17, від 28 жовтня 2020 року у справі №560/3427/18

Cтаттею 1 Закону України „Про охорону дитинства» багатодітна сім`я - сім`я в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує (до складу багатодітної сім`ї включаються також діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років).

Відповідно до статті 13 Закону України „Про охорону дитинства» батькам і дітям з багатодітних сімей видаються відповідні посвідчення. Установлено, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 3 та 4 частини третьої та пунктом 1 частини шостої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження статусу члена малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї (інформації органу соціального захисту та/або органу місцевого самоврядування про те, що ОСОБА_1 є членом малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї, довідки про склад сім`ї із декларацією про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї, довідки про отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, посвідчення батьків багатодітної сім`ї, доказів, що позивач проживає та виховує більше трьох дітей тощо), а тому - підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», як того просить заявник, відсутні.

Така правова позиція висловлена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 800/313/17.

При цьому, додані ксерокопії довідки відділу соціального захисту населення № 3 Стрийського РДА Львівської області року про виплату соціальної допомоги у вигляді субсидії у квітні 2021 року (зазначено у пояснення до касаційної скарги) та відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених та утриманих податків за період 4 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року не свідчать про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору передбачених підпункту «г» пункту 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Більш того, ксерокопії довідки відділу соціального захисту населення № 3 Стрийського РДА Львівської області року про виплату соціальної допомоги у вигляді субсидії у квітні 2021 року є неналежної якості (нечитабельні) та не дають змогу дійти висновку щодо їх змісту та достовірності. Верховний Суд ухвалою від 27 вересня 2021 року відхиляв надані скаржником довідки, як доказ наявності підстав для звільнення від сплати судового збору у зв`язку із їхньою неналежною якістю, проте касатором такі недоліки не усунуто, а подано до суду повторно.

Сам собою факт отримання соціальної допомоги не позбавляє скаржника права та можливості отримувати інші доходи, з яких може бути сплачено судовий збір.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 520/4123/19.

Інших доказів на підтвердження власного майнового стану та/або наявності статусу члена малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї скаржником не надано, відтак - підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору відсутні.

До того ж, із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених та утриманих податків за період 4 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року не убачається, яку саме державну та соціальну допомогу отримував позивач за вказаний період.

Колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав чи відшкодування шкоди здоров`ю позивача (спір стосується зобов`язання органу місцевого самоврядування розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав щодо задоволення клопотання касатора про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя (справа «Креуз проти Польщі»), оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні.

Це пов`язано з тим, що, на думку Європейського суду з прав людини, судовий збір є таким обмежувальним заходом, який попереджає подання необґрунтованих та безпідставних позовів та перенавантаження судів (справа «Шишков проти Росії»).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства»).

Водночас, «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому, що право на доступ до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети («Креуз проти Польщі»).

Відтак, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Отже, вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху скаржником не виконано, оскільки до суду не надано документа про сплату судового збору або доказів наявності підстав для звільнення, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору (інформації органу соціального захисту та/або органу місцевого самоврядування про те, що ОСОБА_1 , є членом малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї, довідки про склад сім`ї із декларацією про доходи та майно осіб, які входять до складу сім`ї, довідки про отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, посвідчення батьків багатодітної сім`ї, доказів, що позивач проживає та виховує більше трьох дітей, довідки, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік тощо), що є підставою для повернення касаційної скарги особі, яка її подала.

Щодо заявлених позивачем клопотань про постановлення окремих ухвал колегія суддів зазначає, що такі розглядаються після відкриття касаційного провадження в порядку підготовки справи до касаційного розгляду.

Згідно з п.1 частини четвертої статті 169 та частини 2 статті 332 КАС України касаційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо зазначеною особою не усунуто недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин, касаційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню скаржнику.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02 березня 2020 року у справі № 400/471/19 , від 04 березня 2020 року у справі № 500/1026/19 та від 09 квітня 2020 року у справи № 580/2839/19.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги з огляду на невиконання скаржником вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, не є обмеженням доступу до суду, яке гарантоване п. 8 частини другої статті 129 Конституції України.

Також колегія суддів зазначає, що у межах розумного строку та при дотримані всіх вимог процесуального закону заявник має право на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, що забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі № 380/8061/20 за позовом ОСОБА_1 до Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області про визнання дій неправомірними, скасування відповідей, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.В. Желєзний

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін