Справа № 520/315/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 р.Справа № 520/315/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 15.02.21 по справі № 520/315/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати підйомної допомоги як такому, що переїхали у зв`язку з призначенням па посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язати відповідача виплатити підйомної допомоги як такому, що переїхали у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу після укладення ним першого контракту в розмірі 12800 грн 00 коп; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 18.05.2017 року по 16.11.2020 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 18.05.2017 року по 16.11.2020 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; відшкодувати ОСОБА_1 витрати на надання професійної правничої допомоги.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати підйомної допомоги ОСОБА_1 , як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням па посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км, в розмірі місячного грошового забезпечення.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРГПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити підйомну допомогу ОСОБА_1 , як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 14.11.2017 року по 16.11.2020 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.11.2017 року по 16.11.2020 року.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча гривень) з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено Військовій частині НОМЕР_1 в задоволені клопотання про продовження строку на подання відзиву, в зв`язку з чим суд помилково в своєму рішенні зазначив, що відповідач не надав до суду відзив на позов разом з доказами на спростування доводів позивача та не повідомив про причини неможливості надання відзиву та доказів. Стверджує, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 232 від 16.11.2020 ОСОБА_1 здійснено нарахування та виплату грошового забезпечення при звільненні з військової служби, в тому числі компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 - 2020 роки в розмірі 14 917,35 грн. Також вказує, що позивач не мав права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в зв`язку з не перевищенням величини індексу споживчих цін порогу індексації, окрім грудня 2018 року, за який останньому нараховано 71,08 грн та сплачено 70,01 грн; за період з січня 2019 року по листопад 2020 року сума нарахованої індексації грошових доходів ОСОБА_1 за цей період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 становила 4225,06 грн. Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на норми Наказу Міністерства оборони України від 22.10.2001 № 370 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних сил України підйомної допомоги", оскільки вказаний наказ не має жодного відношення до регулювання виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Національної гвардії України, як зовсім іншого військового формування, яке перебуває у складі іншого центрального виконавчого органу - Міністерства внутрішніх справ України.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила скаргу задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечувала, просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, учасниками справи не оспорюється та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , 14.11.2017 уклав контракт про проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2017 року №124 о/с позивача зараховано до особового складу.

Під час проходження військової служби позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті суверенітету та територіальної цілісності України у зв`язку з чим отримав посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_5 виданого 04 квітня 2018 року Головним управлінням Національної гвардії України (а.с. 34)

16.11.2020 ОСОБА_1 був звільнений в запас у зв`язку із закінченням строку контракту.

Стверджуючи, що під час звільнення військова частина не провела з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", індексації грошового забезпечення за період з 21.11.2017- 23.11.2020, одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту, підйомної допомоги як такому, що переїхав до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду, та вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після укладення ним першого контракту та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу після укладення ним першого контракту в розмірі 12800 грн, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача не виникло право на отримання одноразової грошової допомоги за укладання першого контракту, з огляду на що позивач не має права на отримання відповідної допомоги, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Задовольняючи позовні вимоги в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з дня зарахування до списків військової частини (з 14.11.2017), суд першої інстанції виходив з того, що оскільки передбачена Законом № 1282-XII індексація є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, який на момент проходження військової служби перебував у розпорядженні та на повному грошовому забезпеченні військової частини, то відповідач був зобов`язаний нарахувати і виплатити позивачу грошове забезпечення з урахуванням його індексації. Невиконання відповідачем такого обов`язку свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" (надалі - Закон № 1282-XII).

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).

З метою реалізації Закону №1282-XII постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2003 року №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців.

Аналогічна правова позиція застосована у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03.04.2019 (справа №638/9697/17), від 30.09.2019 (справа №750/9785/16-а), від 20.11.2019 у справі №522/11257/16-а.

Отже, грошове забезпечення військовослужбовців підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія яка надається для соціальної підтримки населення в умовах зростання цін, а державні соціальні гарантії обов`язкові для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на роз`яснення Міністерства соціальної політики України є необґрунтованими, так як відповідач мав керуватися та діяти відповідно до Закону України №1282-XII від 03.07.1991 "Про індексацію грошових доходів населення", який має вищу юридичну силу, ніж роз`яснення міністерств, які носять рекомендаційний характер.

Також, є необґрунтованими доводи відповідача в апеляційній скарзі про відповідність його дій вимогам ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII щодо проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік, зважаючи на відсутність відповідних коштів, передбачених на виплату індексації грошового забезпечення.

Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військова частина НОМЕР_1 , відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення за період з 14.11.2017 по 28.02.2018.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення за період із дня зарахування до списків військової частини - 14 листопада 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Водночас, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період із березня 2018 року по день звільнення з військової служби та зобов`язання виплатити індексацію грошового забезпечення за цей період.

Зобов`язуючи відповідача виплатити індексацію за спірний період, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження виплати позивачу вказаних сум.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав до суду першої інстанції клопотання про продовження строку подачі до суду відзиву на позовну заяву, посилаючись на неможливість його своєчасного подання, а саме: проведення у термін з 01.02.2021 по 23.02.2021 внутрішнього аудиту згідно Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 26.01.2021 № 97.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні вказаного клопотання, оскільки, на думку колегії суддів, необхідно враховувати специфіку розгляду спорів цієї категорії про виплату не в повному обсязі грошового забезпечення військовослужбовців, яка потребує з`ясування фінансових аспектів виплати грошового забезпечення, в тому числі дослідження первинних бухгалтерських документів. Проведення внутрішнього аудиту, в тому числі шляхом здійснення вибіркової інвентаризації документів, є поважною причиною для продовження процесуального строку подання відзиву на позовну заяву, що в даному випадку не було враховано судом першої інстанції.

При цьому враховуючи базовий принцип адміністративного судочинства такий як офіційне з`ясування всіх обставин справи, суд першої інстанції мав можливість з`ясувати не тільки факт нарахування, але й виплати індексації грошового забезпечення шляхом витребування необхідних доказів.

З огляду на долучену до апеляційної скарги довідку про нарахування індексації за підписом начальника військової частини НОМЕР_6 за період з 18.05.2018 по 16.11.2020, можна дійти висновку, що позивачу, починаючи з грудня 2018 року по листопад 2020 року, нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення в сумі 4225,06 грн. Вказаний документ виданий в належній формі, скріплено підписами та печаткою відповідальних осіб, які несуть відповідальність (в тому числі кримінальну) за повноту та достовірність наданої інформації.

Крім того, відповідно до п. 4.3 розділу 4 Наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 "Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України" (далі - Наказ № 280), підтвердженням виплати грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат (у тому числі через карткові рахунки) є розрахунково-платіжна відомість (реєстр про зарахування коштів на карткові рахунки), видатковий касовий ордер з підписом особи про отримання коштів. Нарахування та підтвердження виплати заробітної плати, вихідної допомоги, допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати відпусток тощо працівникам здійснюється за розрахунково-платіжною відомістю (за формою, наведеною у додатку 19 до цих Правил), у зв`язку з чим ухвалою суду від 23.09.2021 вказані відомості були витребувані у відповідача.

На виконання ухвали суду про надання розрахунково-платіжної відомості за спірний період військовою частиною НОМЕР_1 надано до суду розрахунково-платіжні відомості та платіжні доручення, що в повній мірі підтверджують виконання відповідачем свого обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по день звільнення з військової служби.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

В той же час позивач не позбавлений можливості спростувати повідомлені відповідачем обставини на підтвердження правомірності вчинення власних дій.

В даному випадку відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надаючи офіційні документи - довідку, що підтверджує нарахування та виплату індексації за спірний період, а також платіжно-розрахункові відомості щодо позивача несе повну відповідальність за достовірність наданої інформації.

В свою чергу позивачем не спростовано надані відповідачем докази, що підтверджують нарахування та виплату сум індексації, що дає підстави для висновку як про нарахування, так і виплати спірних сум індексації.

Отже, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов`язання виплатити спірні суми індексації за період з грудня 2018 року по листопад 2020 року, оскільки таке зобов`язання призведе до подвійної виплати раніше нарахованих та виплачених сум індексації.

Щодо вимог позову про нарахування індексації за період з 01.03.2018 по листопад 2018 року включно, то колегія суддів зважає на зміну місяця підвищення доходу (базового місяця) у зв`язку з підвищенням посадового окладу позивача починаючи з березня 2018 року.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що згідно пункту 10-2 Порядку № 1078 (в редакції яка діє з 15.12.2015 та застосовується до спірних правовідносин, оскільки позивач був прийнятий на роботу після цієї дати) для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, що настає за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Враховуючи викладене, для новоприйнятих працівників та працівників, яких прийнято на роботу у порядку переведення з іншої посади, обчислення індексу для проведення індексації має здійснюватися з місяця, що настає за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за відповідною посадою згідно з рішенням уряду.

Отже, для новопризначених після 01.12.2015 військовослужбовців місяць, в якому відбулося підвищення посадових окладів (у випадку якщо всі інші розміри підвищення грошового доходу не перевищували суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу) слід вважати базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі - Постанова № 1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови № 1294.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зміна посадових окладів військовослужбовців відбулась тільки 01.01.2008 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294. Надалі розмір посадового окладу було змінено 01.03.2018 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.

Відтак, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю після 01.12.2015 за новими правилами індексації згідно Порядку № 1078 має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року, в той час як місяцем підвищення доходів (базовим місяцем) вважається місяць, в якому підвищений посадовий оклад військовослужбовця за посадою, яку він займає на момент проведення індексації (січень 2008 року).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції від 24.02.2018, яка набрала чинності з 01.03.2018 (надалі - Постанова № 704), було змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок. Постановою № 704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу, зокрема значно підвищено посадові оклади.

Отже, за період з березня 2018 року по день звільнення позивача зі служби для нарахування індексації грошового забезпечення базовим місцем слід вважати березень 2018 року.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно із абзацом другим пункту п`ятого Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Водночас, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року по листопад 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%.

Враховуючи те, що починаючи з березня 2018 року, який, як встановлено судом апеляційної інстанції, вважається місяцем підвищення доходів (базовим місяцем), не відбулося перевищення індексу споживчих цін за межі показника 103 %, то відповідачем не допущено протиправної бездіяльності в частині не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за цей період.

При цьому колегія суддів зважає на те, що позивачем в межах розгляду цієї справи не порушується питання неправильного визначення базового місяця у випадку якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (п. 5 Порядку № 1078).

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів уважає, що позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з дня зарахування до списків військової частини (14.11.2017) по 28.02.2018.

В цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову, у зв`язку з цим в цій частини рішення суду належить залишити без змін.

Водночас в частині вимог позову за період з 01.03.2018 по день звільнення з військової служби (16.11.2020) належить відмовити, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у відповідача обов`язку нараховувати та виплачувати індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по листопад 2018 року включно та не в повній мірі встановив обставини того, що за період з грудня 2018 року по день звільнення позивачу нараховувалася та виплачувалася індексації грошового забезпечення.

В цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до вимог статті 317 КАС України як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та при неповному з ясуванні всіх обставин справи.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільненя з військової служби, суд першої інстанції виходив з того, що припинення надання військовослужбовцям додаткової відпустки (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо, яке не впливає на суть самого права, що гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, та може бути реалізовано особою в інший спосіб шляхом отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на те, що згідно з наданими відповідачем доказами, а саме: відомості № 220 нарахування грошового забезпечення військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 та платіжного доручення № 3783 (внутрішній номер 122830238 від 109.11.2020) в листопаді 2020 року позивачу виплачено компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 14917,35 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вимогами про нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки в січні 2021 року, тобто після того як вказану компенсацію було виплачено позивачу.

Отже, в межах спірних відносин відповідачем не допущено порушень прав позивача, які б потребували судового захисту.

За таких обставин, у задоволенні вимог позову в цій частині належить відмовити за безпідставністю.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати підйомної допомоги як такому, що переїхали у зв`язку з призначенням па посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення та зобов`язання відповідача виплатити підйомної допомоги як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, виплата якої є обов`язковою після фактичного їх прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини..

Колегія суддів уважає помилковим вказаний висновок суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується:

- підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби;

- добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.

В свою чергу Порядок виплати військовослужбовцям Національної гвардії України підйомної допомоги набув чинності 20.12.2019. Але до набрання ним чинності діяв Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, який набрав чинності 30.03.2018.

Відповідно до першого порядку та другого порядку право на підйомну допомогу виникає з моменту прийняття на службу за контрактом в іншому населеному пункті.

Водночас, на час виникнення спірних правовідносин до набрання чинності Порядком № 45 діяла Інструкція про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затверджена наказом Міністра оборони України №370 від 22.10.2001 (далі - Інструкція №370).

Згідно пункту 1 Інструкції №370 особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Отже, головною умовою для набуття права на отримання підйомної допомоги є переїзд військовослужбовця на нове місце служби з одного населеного пункту до іншого.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 до укладання контракту на проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 (м. Харків) 15.11.2017 проходив строкову військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (м. Харків) з 18.05.2017 по 14.11.2017, а тому він не має права на отримання підйомної допомоги, адже фактично переїзду військовослужбовця на нове місце служби з одного населеного пункту до іншого не відбулося.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що відмова відповідача здійснити нарахування та виплату підйомної допомоги є правомірною та не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позову в цій частині.

Також в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом безпідставно стягнуто витрати на правову допомогу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач просив стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4200 грн, проте судом першої інстанції стягнуто на його користь суму витрат у розмірі 1000 грн у зв`язку з частковим задоволенням позову.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що правила розподілу судових витрат визначено статтею 139 КАС України та вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позов задоволено частково, що кореспондує обов`язку суду розподілити судові витрати пропорційно від задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи пункту абзац 4 пункту 5 та 10-2 Порядку № 1078, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити підйомну допомогу ОСОБА_1 ; визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.11.2020; визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки з прийняттям в цій частині нової постанови, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині, тобто в частині задоволення вимог позову про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 14.11.2017 по 28.02.2021, рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

В той же час, відповідно до частини шостої цієї статті КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з приписами пункту 4 частини першої статті 322 КАС України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Наведеними нормами процесуального закону суд апеляційної інстанції наділено повноваженнями здійснювати новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції надано договір № б/н від 09.12.2020 про надання правової допомоги, копію акту виконаних робіт від 11.01.2021 №б/н відповідно до якого позивачу були надані наступні послуги надання усної консультації - 400 грн, планування роботи по справі - 300 грн, складання позовної заяви - 2000,00 грн, вивчення та наліз відзиву, складання відповіді на відзив - 200 грн, загальна вартість з ПДВ складає 4020,00 грн., копію меморіального ордеру від 16.12.2020, копію квитанції про оплату від 16.12.2020.

Враховуючи те, що справа, по якій адвокатом надано послуги, є справою незначної складності, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, суд апеляційної інстанції вважає, що сума, яка визначена судом першої інстанції в якості відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, має залишитися незмінною, а саме: в сумі 1000,00 грн.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (окрім витрат витрат суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору, які відповідно до статті 139 КАС України не включаються до складу судових витрат), судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі № 520/315/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати підйомної допомоги ОСОБА_1 , як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км, в розмірі місячного грошового забезпечення; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити підйомну допомогу ОСОБА_1 , як такому, що переїхав у зв`язку з призначенням на посаду на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою на відстань більше 100 км. в розмірі місячного грошового забезпечення; визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.11.2020; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.11.2020; визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі № 520/315/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 08.11.2021.