Справа № 736/137/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 736/137/21 Суддя (судді) першої інстанції: Чурупченко М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Степанюка А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до директора Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» Лашка Андрія Володимировича, Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати дії відповідача протиправними і незаконним та скасувати постанову №000008 від 18 січня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері порушення правил використання об`єктів тваринного світу та накладення на нього штрафу у розмірі 1020,00 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

скасовано постанову №000008 від 18 січня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері порушення правил використання об`єктів тваринного світу та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі - 1020,00 грн. та справу надіслано на новий розгляд до компетентного органу, Державного підприємства «Корюківське лісове господарство».

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що пояснення порушника у протоколі підтверджують та не заперечують його знаходження у мисливських угіддях Державного підприємства «Корюківське лісове господарство».

Апелянт зазначає, що дії єгерської служби Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» повністю відповідають чинному законодавству та покладеним на них посадовою інструкцією правам та обов`язкам.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17 січня 2021 року близько 12-ї год., взявши з собою мисливську зброю, яка знаходилась в зачохленому вигляді та документами на право полювання, він пішов на полювання разом з ОСОБА_2 до мисливських угідь Корюківського УОР. Мисливська зброя знаходилась в зачохленому вигляді. Щоб скоротити собі шлях до місця полювання, вони пішли через розпайовані поля, які належать мешканцям с. Охрамієвичі та які орендує СФГ «Урожай».

В той час до них під`їхав автомобіль з якого вийшов єгер та повідомив, що відносно них буде складено протокол про адміністративне правопорушення за незаконне полювання на угіддях ДП «Корюківський лісгосп». Їхні доводи про те, що вони не полювали єгер не прийняв до уваги та повідомив, що їм буде призначено мінімальний штраф у межах 200,00 грн. Ними були пред`явлені єгерю документи на право полювання.

18 січня 2021 року, вони приїхали до адміністративної будівлі ДП «Корюківський лісгосп» де у їх присутності повинні були розглядатись адміністративні справи на підставі складених протоколів. Проте справи були розглянуті без їх, вони лише поставили підписи.

Постановою про адміністративне правопорушення № 000008 від 18 січня 2021 року на ОСОБА_1 було накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. за порушенням ним п.1,2,3 ст.20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання».

Вважаючи постанову про накладення адміністратративного стягнення протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив частково та зазначив, що усупереч вимогам вищенаведених правових норм у протоколі про адміністративне правопорушення №000002 від 17.01.2021 року не у повній формі викладено точність і повноту складу порушення, суть правопорушення не описана найточнішій відповідності термінології, що вживається у Законі України, який передбачає відповідальність.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 85 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил полювання (полювання без належного на те дозволу, в заборонених місцях, у заборонений час, забороненими знаряддями або способами, на заборонених для добування тварин, допускання собак у мисливські угіддя без нагляду, полювання з порушенням установленого для певної території (регіону, мисливського господарства, обходу тощо) порядку здійснення полювання), яке не мало наслідком добування, знищення або поранення тварин, а також транспортування або перенесення добутих тварин чи їх частин без відмітки цього факту в контрольній картці обліку добутої дичини і порушень правил полювання та в дозволі на їх добування.

Як визначено ч. 3 ст. 12 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", до полювання прирівнюється: перебування осіб у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю або з капканами та іншими знаряддями добування звірів і птахів, або з собаками мисливських порід чи ловчими звірами і птахами, або з продукцією полювання (крім випадків регулювання чисельності диких тварин, польових випробувань і змагань мисливських собак (не нижче обласного рівня); перебування осіб на дорогах загального користування з продукцією полювання або з будь-якою зібраною розчохленою стрілецькою зброєю.

Відповідно до п. 1 ст. 20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється: полювати без належного на те дозволу, а саме: без документів, визначених статтею 14 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", документами на право полювання (для громадян України) є: посвідчення мисливця; щорічна контрольна картка обліку добутої дичини і порушень правил полювання з відміткою про сплату державного мита; дозвіл на добування мисливських тварин (ліцензія, відстрільна картка, дозвіл на діагностичний та селекційний відстріл тощо); відповідний дозвіл на право користування вогнепальною мисливською зброєю у разі її використання; паспорт на собак мисливських порід, інших ловчих звірів і птахів у разі їх використання під час полювання.

Зазначені документи мисливець зобов`язаний мати під час здійснення полювання, транспортування або перенесення продукції полювання і пред`являти їх на вимогу осіб, уповноважених здійснювати контроль у галузі мисливського господарства та полювання.

Статтею 42 Закону визначено, що порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Відповідальність за порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання несуть особи, винні у, зокрема, порушенні правил полювання.

За статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи доводи відповідача стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідач, як на доказ правомірності оскаржуваної постанови, посилається лише на протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого було винесено спірну постанову, а також пояснення свідків, які на його думку підтверджують вчинення позивачем правопорушення.

Однак, колегія суддів зазначає, що протокол та постанова про вчинення адміністративного правопорушення не можуть бути єдиними та достатніми доказами у справі.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до доводів апелянта, що доказом вчинення позивачем правопорушення є пояснення свідків, оскільки матеріали справи не містять достовірної інформації щодо їх присутності у день події на місці події та під час складення самого протоколу. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не містить інформації ні про свідків, ні інші докази факту полювання позивачем або перевезення розчохленої зброї.

Водночас, колегія суддів наголошує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, а саме фотознімки, відео- та аудіозаписи на підтвердження як факту перебування позивача на території мисливських угідь Державного підприємства «Корюківське лісове господарство», так і відсутні докази безпосередньо здійснення ним полювання на вказаній території.

А ні протокол, ані оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містять інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення.

Така правова оцінка наявних у справі доказів винуватості позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення узгоджується із сталою практикою Верховного Суду в аналогічних спорах, викладеною, зокрема у постанові від 24.01.2019р. у справі № 428/2769/17, від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а та від 15.11.2018 року у справі № 524/7184/16-а.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач не здійснив у повному обсязі розгляд матеріалів, не встановив доказів та на підставі лише протоколу про вчинення адміністративного правопорушення виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. Оцінка доказів проводилась всупереч положень ст. 252 КУпАП, адже будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів, які з достатністю вказували б на здійснення полювання чи перебування на території мисливського угіддя у справі відсутні.

Саме по собі описання в оскарженій постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом скоєння особою такого порушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 85 КУпАП, відповідно до вимог статті 280 КУпАП, не з`ясовано всі обставини справи про адміністративне правопорушення, що свідчить про е, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

За такого правового врегулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова №000008 від 18 січня 2021 року про накладення адміністративного стягнення, не відповідає критерію обґрунтованості та не є такою, що зроблена на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які б могли підтвердити факт вчинення адміністративного правопорушення

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2021 року.

Статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до директора Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» Лашка Андрія Володимировича, Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

А.Г. Степанюк