Справа № 640/20266/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочко Є.О., Федотова І.В.,

при секретарі - Поляновській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора яким просив стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі №826/17807/14 у загальній сумі 1 309 419,43 грн. з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з Офісу Генерального на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у справі №826/17807/14 у загальній сумі 443 752,87 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга обґрунтована відсутністю підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, оскільки позивачем не надано доказів відмови роботодавця виконувати рішення суду та не наведено фактів умисних дій з метою затримки виконання відповідного рішення, водночас Офісом Генерального прокурора рішення суду щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Офісу Генерального прокурора, оскільки скаржником не надано аргументованих заперечень щодо встановлених судом обставин, з якими відповідач не погоджується із посиланням на докази та норми права.

Зокрема позивач наголосив, що рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого підлягає негайному виконанню, що відповідачем зроблено не було.

Також позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить:

- змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року в резолютивній частині вказавши: «Позов ОСОБА_1 до Офісу генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в справі №826/17807/14 задовольнити повністю»;

- скасувати пункт 2 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року;

- змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року в мотивувальній частині: стосовно висновку про те, що сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню становить 443 752,87 грн. за 187 робочих днів, при середньоденній заробітній платі позивача на рівні - 2373,01 грн., врахувавши обґрунтування, що містяться в апеляційній скарзі, розрахунки позивача, наведені у позові, відповідно вказавши: «сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в справі №826/17807/14, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 складає 1 309 419,43 грн. за 187 робочих днів, при середньоденних заробітних платах: в розмірі 2373,01 грн., 9610,69 грн. та 12878,33 грн. відповідно»;

- змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року в резолютивній частині (пункт 2), вказавши «стягнути з відповідача - Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в справі №826/17807/14, у загальній сумі (розмірі) 1 309 419,43 грн. з вирахуванням при виплаті встановлених податків та зборів»;

- в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді підлягають застосуванню коефіцієнти коригування заробітної плати у відповідності до положень п.10 Порядку №100, який був чинним на момент спірних правовідносин.

Офіс Генерального прокурора правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року у справі №826/17807/14 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правозахисної діяльності у сферах екології та земельних відносин Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року.

Позивач звернувся до Генерального прокуратура з заявою від 30 серпня 2019 року (вх. №182819-19 від 03 вересня 2019 року) про поновлення його на займаній підставі відповідно до рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року у справі №826/17807/14. Згідно з додатками до заяви позивачем надано копію рішення від 29 серпня 2019 року у справі №826/17807/14 та виконавчий лист від 29 серпня 2019 року.

Листом від 11 жовтня 2019 року №11-23405-19 Генеральна прокуратура України повідомила ОСОБА_1 , що питання в частині поновлення його на раніше займаній посаді буде вирішуватися за результатами апеляційного розгляду справи та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі №826/17807/14 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року залишено без змін, а апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України без задоволення.

Листом від 13 грудня 2019 №11-23405-19 Генеральна прокуратура України повернула позивачу без розгляду оригінал виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. від 24 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №60939122 з примусового виконання виконавчого листа від 29 серпня 2019 року №826/17807/14.

Наказом Офісу Генерального прокурора від 29 травня 2020 року №1395ц скасовано наказ Генерального прокурора від 23 жовтня 2014 року №2502-ц про звільнення державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 з посади начальника управління правозахисної діяльності у сфері екології та земельних відносин Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 Кодексу законів про працю та поновлено державного радника юстиції 3 класу ОСОБА_1 на посаді начальника управління правозахисної діяльності у сфері екології та земельних відносин Головного управління захисту прав і свобод громадян, інтересів держави, нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року.

У зв`язку з затримкою виконання рішення про поновлення на посаді, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем не забезпечено негайного виконання рішення суду в адміністративній справі №826/17807/14, не поновлено позивача на займаній посаді. Водночас судом не застосовувався коефіцієнт під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням окладів, установлених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1155 «Про умови оплати праці прокурорів», оскільки пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати підлягає застосуванню при збереженні за працівником середнього заробітку, а не під час обчислення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, про відсутність підстав для застосування підвищеного посадового окладу та коригування заробітної плати по відповідній посаді, оскільки відповідні оклади можуть виплачуватись лише прокурорам, які переведені до Офісу Генерального прокурора за наслідками успішного проходження атестації або за результатами відкритого конкурсу.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Законом України «Про прокуратуру», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частинами 1, 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Пунктами 2, 3 ч.1 ст.371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч. 2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, наведеними положеннями визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Вимога негайного (невідкладного) виконання судового рішення про поновлення на роботі прямо встановлена нормами, зокрема, КАС України та КЗпП України, які є спеціальними кодифікованими нормативно-правовими актами.

При цьому, відповідальність за порушення строків поновлення незаконно звільненого працівника (в частині негайного поновлення) прямо визначена ст. 236 КЗпП України, яка є нормою прямої дії та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що жодним чином не суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження», ст. 65 якого також передбачено негайне виконання рішень про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

В даному випадку, з огляду на встановлення судовим рішенням факту порушення роботодавцем конституційного права особи на працю внаслідок незаконного звільнення, відновлення такого права має відбуватись негайно без будь-якого відтермінування, що закріплено на законодавчому рівні.

В той же час, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз. 3 п. 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абз. п. 4 цього Порядку.

Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів також зазначає, що оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням порядку установленого законом, а виконання судового рішення не відбулося, то стягненню підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді, за весь період такої затримки з 30 серпня 2019 року (наступний день після ухвалення Окружним адміністративним судом м. Києва рішення від 29 серпня 2019 року у справі №826/17807/14) по 28 травня 2020 року (день, що передує дню видачі наказу Офісу Генерального прокурора від 29 травня 2020 року №1395ц про поновлення позивача на посаді), що становить 187 робочих днів.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2019 року у справі №809/4462/15.

Крім того, відповідно до п.10 Порядку №100, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Суд першої інстанції вірно здійснював розрахунок середнього заробітку, виходячи з довідки Генеральної прокуратури України від 09 грудня 2019 року №18-1121зп (а.с.44), за якою середньоденна заробітна плата позивача становить 830,45 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 з 01 грудня 2015 року посадові оклади працівників прокуратури було збільшено та згідно з довідкою Генеральної прокуратури України від 09 грудня 2019 №18-1121зп (а.с.44), коефіцієнт підвищення посадового окладу начальника управління склав 1,27, відповідно середньоденна заробітна плата - 1054,67 грн. (830,45 х 1,27).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №657 з 06 вересня 2017 року коефіцієнт підвищення посадового окладу заступника начальника управління склав 2,25, відповідно середньоденна заробітна плата - 2373,01 грн. (1054,67 х 2,25).

Позивачем заявлено до стягнення середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 1 309 419,43 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач наголосив, що враховуючи загальновідомі обставини щодо фактичного перейменування Генеральної прокуратури на Офіс Генерального прокурора без зміни ідентифікаційного коду на позивача поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1155, відповідно висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими

Колегія суддів відхиляє посилання позивача щодо розповсюдження на спірні правовідносини постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року№1155, оскільки нею встановлюються оклади прокурорів, зокрема, Офісу Генерального прокурора за наслідками успішного проходження атестації або за результатами відкритого конкурсу, а не прокурорів Генеральної прокуратури України, в якій було поновлено ОСОБА_1 судовим рішенням у справі 826/17807/14.

Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду розраховується наступним чином - 830,45 грн. (середньоденна заробітна плата) х 1,27 (коефіцієнт за постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013) х 2,25 (коефіцієнт за постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №657) х 187 (робочих днів за період з 30 серпня 2019 року по 28 травня 2020 року) і становить - 443 752,87 грн., які підлягають стягненню з Офісу Генерального прокурора.

Враховуючи вище вкладене, судом першої інстанції здійснено вірний розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в адміністративній справі №826/17807/14.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено «08» листопада 2021 року.