Справа № 300/1850/21
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. справа № 300/1850/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:

судді Біньковської Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України, відповідно до змісту якого просить: визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у період з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період у відповідності до ч.4 ст.44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня № 2862-ХІІ (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) надбавку за вислугу років за 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 року по 17.05.2011 у розмірі визначеному ч.4 ст.44 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня № 2862-ХІІ, відповідних відсотків від загальної суми щомісячного заробітку урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальне ї допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, інших нарахувань; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити за 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 по 17.05.2011 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди роботи, індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що на день звільнення з посади судді їй не виплачено заробітну плату в повному обсязі відповідно до вимог Закону №2862-ХІІ від 15.12.1992 «Про статус суддів». Зауважує, що з 01.01.2003 по 31.12.2005 та з 01.01.2007 по 31.12.2007 щомісячна надбавка за вислугу років мала нараховуватися на загальну суму щомісячного заробітку судді, а не лише на посадовий оклад та кваліфікаційний клас. З 22.05.2008 надбавка за вислугу років розраховувалась відповідачем не від загальної суми щомісячного заробітку, а від посадового окладу, чим також порушено її права. Вважає, що дії відповідача щодо нарахування надбавки за вислугу років не від розміру загальної суми щомісячної заробітної плати, а від розміру посадового окладу у період з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 є протиправними. Крім того, позивач зазначає, що неправильне нарахування надбавки за вислугу років призвело до зменшення суми заробітної плати судді та, відповідно, до зменшення розрахованої на її основі заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Також вважає, що має право на нарахування індексації на суми недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди роботи, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» з виплатою компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позов, в якому в якому стосовно задоволення позову заперечує. Зазначає, що заробітна плата позивачу у спірний період нараховувалась та виплачувалась у належному розмірі відповідно до норм діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства та в межах відповідного бюджетного призначення. Законами про Державний бюджет України на 2009, 2010, 2011 роки дія частини 4 статті 44 Закону № 2862-ХІІ «Про статус суддів» в частині нарахування надбавки за вислугу років не обмежувалась, з 01 червня 2006 року по 31 грудня 2006 року (під час дії статті 113 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік») та з 01 січня 2008 року до 22 травня 2008 року (з дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до винесення Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 року №10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 25 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. Вважає, що виходячи із визначених у частині 3 статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22 травня 2008 року (дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008), підлягали застосуванню положення Закону №2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, над підзаконним нормативним актом Постановою №865. Також зауважив, що індексація грошового забезпечення не є складовою заробітної плати судді і не включається до бази нарахування надбавки за вислугу років (а.с.61).

Третя особа на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України скористалася правом подання пояснень щодо суті спору, в яких стосовно задоволення позовних вимог заперечує з підстав, аналогічних відзиву на позов Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (а.с.67).

Позивач правом подання відповіді на відзив на позов не скористалася.

Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

ОСОБА_1 у спірний період працювала на посаді судді Калуського міського суду Івано-Франківської області (з 29.06.1993 по 26.03.2004), на посаді судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області (з 27.03.2004 по 25.08.2005), з 26.08.2005 призначена заступником голови Калуського міськрайонного суду, що підтверджується записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 24.08.1978 (а.с.42-45).

Згідно запису №27 вказаної трудової книжки позивач з 03.10.2016 звільнена з посади голови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, у зв`язку із поданням заяви про відставку, згідно постанови Верховної ради України «Про звільнення суддів» №1600-VI від 22.09.2016 (а.с.45).

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 15.07.2020 відповідач листом від 14.08.2020 №04-36/1131/20 повідомив її про те, що ТУ ДСА в Івано-Франківській області нараховувалася та виплачувалася щомісячна надбавка за вислугу років за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 у розмірі 20 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та за період з 01.06.2008 по 31.12.2011 у розмірі 20 і 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (а.с.23).

За результатами розгляду заяви позивача від 24.12.2020, ТУ ДСА в Івано-Франківській області листом від 27.01.2021 №04-37/191/21 повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідачем нараховувалася та виплачувалася щомісячна надбавка за вислугу років за період з 01.01.2003 по 31.12.2005 у розмірі 15 та 20 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (а.с.10).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із частинами 1, 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 (в редакції від 20.03.2002) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Отже, у відповідності до частини 4 статті 44 вказаного Закону, в спірний період з 01.01.2003 по 31.12.2005 (включно) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Статтею 113 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня 2005 року №3235-IV встановлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів", від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Таким чином, у 2006 році виплату щомісячної надбавки за вислугу років суддям було обмежено, а саме: у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

З 1 січня 2007 року зміни до порядку виплати вищезгаданої надбавки законодавцем не вносились, тому така надбавка мала нараховуватися відповідно до частини 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 (надалі також - Закон №2862-ХІІ) в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів" від 24 лютого 1994 року №4015-XII, тобто від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28.12.2007 серед іншого внесено зміни й до Закону №2862-ХІІ. Зокрема, в абзаці другому частини 4 статті 44 четвертої слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 у справі №1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення пункту 61 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо внесення зазначених вище змін.

Отже, зміни до абзацу 2 частини 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів", внесені Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", втратили чинність 22 травня 2008 року, а тому, з 22.05.2008 надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2008 року №19 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865"(набрала чинності з 01 березня 2008 року), останню доповнено пунктом 22, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки -10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Таким чином, після 22 травня 2008 року Закон №2862-ХІІ та Постанова №865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Виходячи із визначених у частині 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними правовими актами суд зазначає, що при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після винесення Конституційним Судом України Рішення №10-рп/2008 (22.05.2018) слід застосовувати положення Закону №2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - Постанову №865.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №816/301/16, від 16.04.2020 у справі №821/479/18, у постановах Верховного Суду України від 13.01.2015 у справі №21-582а14 та від 20.09.2017 у справі №2а-19282/10/0570.

Надалі, з 22.05.2008 зміни до частини 4 статті 44 Закону №2862-ХІІ не вносились, тому, в межах спірного періоду з 22.05.2008 по 17.05.2011 надбавка за вислугу років розраховувалась від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Із матеріалів справи слідує, що в січні, з березня по червень та з серпня по грудень 2003 року розмір надбавки за вислугу років позивача обраховувався у розмірі 15% та 20%, виходячи із посадової ставки, доплати за кваліфікаційний клас та надбавки, без врахування премії, інших надбавок та виплат (а.с.12-19), що суперечить приписам частини 4 статті 4 Закону №2862-ХІІ в редакції від 20.03.2002.

Однак, в лютому 2003 року загальна сума заробітку ОСОБА_1 включала посадову ставку, надбавку за кваліфікаційний клас, та надбавку, із сум яких і розраховано надбавку позивача за вислугу років, а в липні 2003 року позивач не працювала, тому жодних виплат за цей місяць відповідачем не нараховано та не виплачено (а.с.12), відтак, ознаки протиправності у діях відповідача в частині розрахунку надбавки за вислугу років у лютому, липні 2003 року, відсутні.

Протягом 2004 року надбавка за вислугу років позивача у розмірі 20% обраховувалась з посадового окладу, надбавки за кваліфікаційний клас, та надбавки, при цьому, не враховано премії різних видів та матеріальної допомоги та інших виплат (а.с.20).

Однак, в січні 2004 року загальна сума заробітку ОСОБА_1 включала посадову ставку, надбавку за кваліфікаційний клас, та надбавку, із сум яких і розраховано надбавку позивача за вислугу років, а в липні 2003 року позивач не працювала, відтак, ознаки протиправності у діях відповідача в частині розрахунку надбавки за вислугу років у січні та липні 2004 року, відсутні.

З січня по березень 2005 року надбавка за вислугу років позивача у розмірі 20% розраховувалась з посадового окладу та надбавки, при цьому не враховано премії та інших виплат; з квітня по грудень надбавку розраховано виходячи з розміру посадового окладу, надбавки за інтенсивність та надбавки, без премії, матеріальної допомоги та інших виплат (а.с.22).

Згідно із особовим рахунком позивача за 2007 рік, надбавку за вислугу років у розмірі 20% у цей період розраховано з урахуванням посадової ставки, надбавки за кваліфікаційний клас, та надбавки, без премій та інших виплат (а.с.26). При цьому, відомостей про кількість відпрацьованих позивачем у серпні цього місяця днів та про будь-які нараховані їй виплати особовий рахунок за 2007 рік не містить.

Отже, ознаки протиправності у діях відповідача в частині розрахунку надбавки за вислугу років у серпні 2005 року, відсутні.

Згідно із особовими рахунками позивача за 2008 та 2009 роки, і розрахунковими листами позивача за 2010, 2011 роки, протягом травня-грудня 2008 року та з січня 2009 року по травень 2011 року надбавку за вислугу років у розмірі 25% розраховано з урахуванням виключно посадової ставки, надбавки за кваліфікаційний клас, та надбавки, без врахування премій та інших виплат (а.с.27-42).

Отже, оскільки у спірні періоди (з 01.01.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007, з 22.05.2008 по 17.05.2011), крім лютого і липня 2003 року, січня і липня 2004 року та серпня 2007 року, обчислення відповідачем позивачу надбавки за вислугу років здійснювалось із врахуванням посадового окладу, доплати за кваліфікаційні класи та надбавки, а не із загальної суми щомісячного заробітку, то позивач у вказані періоди, за виключенням лютого і липня 2003 року, січня і липня 2004 року та серпня 2007 року, має право на здійснення перерахунку надбавки за вислугу років у розмірі, визначеному частиною 4 статті 44 Закону №2862-XII, а саме з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку - окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавок та інших відповідних виплат.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити за спірні періоди заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди, суд зазначає наступне.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки.

Вказана норма ставить у залежність суму заробітної плати за період відпустки від виплат, які нараховуються особі за 12 календарних місяців роботи.

Судом встановлено, що додатковий посадовий оклад та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, а також, матеріальна допомога на оздоровлення були виплачені позивачу при наданні щорічних основних відпусток відповідно до частини 5 статті 44 Закону №2862-XII та підпункту 2 пункту 21 Постанови про оплату праці суддів №865 від 03.09.2005, згідно із яким, у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України "Про статус суддів", а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

Згідно із пунктами 2, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 26.09.2001 №1266, який визначає механізм обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості.

Приписами постанови Кабінету Міністрів України "Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" від 13.12.1999 №2288 встановлено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення виплачується в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Враховуючи наведене вище, виплати заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення взаємозалежні від заробітної плати судді.

Отже, такі обставини свідчать про наявність підстав для перерахунку позивачу вказаних виплат із врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за спірні періоди.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати на виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків їх виплати та індексації, суд зазначає наступне.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 Суд дійшов висновку про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Зі змісту статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III (надалі також - Закон №2050-ІІІ) слідує, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статтею 2 Закону №2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Така сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-ІІІ).

Вказані вище положення статей 2, 3 Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку також визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд звертає увагу, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Відповідно до статті 95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення, обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (стаття 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Разом з цим, статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року № 2017-III індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (надалі також - Порядок №1078).

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині нарахування та виплати на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, допомоги у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності за спірний період роботи компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" у межах всього спірного періоду та індексації грошових доходів населення за періоди, коли така підлягала виплаті позивачу, у разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів та учасником бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи, для забезпечення ефективного на належного поновлення порушених прав позивача, саме ТУ ДСА в Івано-Франківській області слід зобов`язати здійснити перерахунок і виплату спірних сум ОСОБА_1 .

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом судовий збір не сплачувався відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Доказів понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, а відтак, розподіл судових витрат на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 122, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років ОСОБА_1 у період з 01.01.2003 по 31.12.2005 (крім лютого та липня 2003 року, січня та липня 2004 року), з 01.01.2007 по 31.12.2007 (крім серпня 2007 року) та з 22.05.2008 по 17.05.2011 не у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (з урахуванням різниці виплаченої суми) надбавку за вислугу років за період з 01.01.2003 по 31.12.2005 (крім лютого та липня 2003 року, січня та липня 2004 року), з 01.01.2007 по 31.12.2007 (крім серпня 2007 року) та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у розмірі визначеному частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-XII, виходячи з відповідних відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премії всіх видів, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, інших нарахувань.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2003 по 31.12.2005 (крім лютого та липня 2003 року, січня та липня 2004 року), з 01.01.2007 по 31.12.2007 (крім серпня 2007 року) та з 22.05.2008 по 17.05.2011 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди роботи, індексацію грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" за спірні періоди, коли така підлягала виплаті позивачу та у разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, а також компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ),

відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України (, вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.