Справа № 463/9533/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 463/9533/21 пров. № А/857/17851/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Носа С.П., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Кахнич Г.П.,

представник позивача: не з`явився

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Маліцького Дмитра Вікторовича, який діє від імені та в інтересах Громадянина Республіки Індія Ранджіт на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 серпня 2021 року у справі № 463/9533/21 за адміністративним позовом 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до Громадянина Республіки Індія Ранджіт про примусове видворення іноземця, а також про його затримання з метою ідентифікаціїта забезпечення видворення за межі території України,-

суддя в 1-й інстанції Яворський С.Й.,

час ухвалення рішення 19 год. 29 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Львів

дата складання повного тексту рішення 26.08.2021,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, 7 прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом та просив примусово видворити громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України. Затримати громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

В подальшому у судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги та просила суд відкинути мету затримання, як ідентифікація особи, в решті позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених у позові мотивів.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 серпня 2021 року у справі № 463/9533/21 позов задоволено.

Примусово видворено громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Затримано громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі території України.

Строк дії рішення в частині затримання іноземця становлено 06 місяців з часу проголошення рішення: з 26 серпня 2021 року до 25 лютого 2022 року.

Рішення суду в частині примусовго видворення звернуто до негайного виконання у відповідності до п.3 ч.2 ст.371 КАС України.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Громадянин Республіки Індія ОСОБА_1 через свого представника адвоката Маліцького Дмитра Вікторовича подав апеляційну скаргу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді справи порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що судом безпідставно не взято до уваги те, що відповідач у судовому засіданні заявив, що має намір повернутися на Батьківщину добровільно, кошти на купівлю квитка йому передадуть родичі. При цьому звертає увагу на те, що такі дії було дійсно вчинено, зокрема куплено авіаквиток для повернення відповідача та Батьківщину. Таким чином апелянт вважає, що підстави для затримання відсутні, перетин кордону відповідач здійснив не усвідомлено, а відтак вважає, що немає правових підстав затримувати відповідача на 6 місяців в пункті тимчасового перебування іноземців.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідач, діючи в складі групи осіб, здійснив незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, на напрямку 550 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Краківець», територія Яворівської об`єднаної територіальної громади, Яворівського району Львівської області, внаслідок чого 18.08.2021 року був затриманий прикордонною вартою Республіки Польща.

20.08.2021 року о 15 год. 55 хв. у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Краківець-Корчова» на підставі ст.ст.3,5 Угоди між Україною і Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб» відповідача було передано на територію України представникам відділу прикордонної служби «Краківець».

На підставі протоколу про адміністративне затримання від 20.08.2021 року відповідача поміщено у ПТТ з м.д. н.п. Мостиська, Львівського прикордонного загону, Львівська область, м.Мостиська, вул..Я.Мудрого, 113.

21 серпня 2021 року про затримання громадянина Республіки Індія ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 проінформовано Посольство Республіки Індія в Україні та ДКС Міністерства закордонних справ України.

23 серпня 2021 року Яворівським районним судом Львівської області громадянина Республіки Індія ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Також судом встановлено, що у відповідача відсутні законні підстави для перебування на території України. Оскільки, відповідач на територію України в`їхав встановленим порядком 27.11.2020 року через пункт пропуску для авіаційного сполучення «Бориспіль» на запрошення Університету ім. Альфреда Нобеля, проте в подальшому став слухачем підготовчого відділення Одеської національної академії харчових технологій. Однак, в подальшому 14.06.2021 року був відрахований із вищезазначеного навчального закладу, що стверджується копією листа-відповіді Одеської національної академії харчових технологій, яка долучена до матеріалів справи. Внаслідок чого ГУ ДМС в Одеській області скасована посвідка відповідачу на тимчасове проживання на території України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відсутність у відповідача близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування, незаконний перетин ним державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчать про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону та підлягає видворенню, оскільки є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилиться від самостійного та добровільного залишення території України, так як кошти на проїзд у нього відсутні, також і відсутні родинні зв`язки в Україні, і в подальшому, враховуючи його наміри потрапити до країн Європейського Союзу, може повторити спробу незаконного перетину державного кордону. Тому суд вважав, що вимога про видворення є обґрунтованою.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

23 квітня 2012 року наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 затверджена Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - Інструкція).

Пунктом 7 Інструкції визначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є: невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави; якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію; якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, - до набрання рішенням суду законної сили.

Розділом ІІІ Інструкції встановлено, що у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.

Пунктами 1, 2 розділу ІІІ Інструкції визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, або за наявності ризику його втечі, а так само у разі відсутності в іноземця, що вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, органи ДМС, орган охорони державного кордону або орган СБУ подають до адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням ПТПІ позовну заяву відповідно до частини першої статті 289 КАС України

Згідно з частиною 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

За приписами частин одинадцятої та дванадцятої статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Колегія суддів зазначає, що відповідні органи за наявності підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону № 3773- VI (тобто або не виконання у встановлений строк рішення про примусове повернення, або при наявності підстав вважати, що така особа буде ухилятися від виконання такого рішення) після виявлення/затримання такої особи невідкладно здійснюють підготовку для звернення з позовом до суду.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги, які стосуються вручення громадянину Республіки Індія ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 копії рішення від 25.08.2021 про примусове повернення його з території України в приміщенні суду першої інстанції, та передчасного звернення позивача з даним позовом до суду у зв`язку з не надання відповідачу можливості добровільного виконання рішення позивача про примусове повернення, то колегія суддів зазначає що приведені відповідачем доводи не можуть бути підставою для скасування судового рішення у спірних правовідносинах, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач розглядає Україну як транзитну країну для подальшого незаконного потрапляння до країн західної Європи, з метою пошуку кращих умов проживання у зв`язку з чим здійснив незаконний перетин державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу, що свідчить про порушення ним вимог ст. ст. 4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Також з матеріалів справи слідує, що позивач ознайомив відповідача з текстом рішення від 25.08.2021 про примусове повернення його з території України за допомогою перекладача 25.08.2021. Відповідачем та його представником не спростовано тієї обставини, що коштів для виїзду з території України до Республіки Індія у відповідача не має. Окрім того, обставини щодо відсутності у відповідача достатньої суми коштів для повернення до Республіки Індія серед іншого також підтверджуються протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 20.08.2021 року.

Наміру звертатися до територіальних підрозділів ДМС із заявою про набуття статусу біженця або особи, яка потребує захисту відповідачем не заявлено. Родинні зв`язки у відповідача на території України, як і визначене місце проживання на цій території відсутні, самостійно території України відповідач залишити не має змоги.

Отож враховуючи, що у відповідача відсутні сталі зав`язки з Україною, в тому числі і визначен місце проживання на території Україні та зважаючи на виявлений факт незаконного перетину відповідачем державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що в сукупності вказані факти свідчать про існування ризику втечі відповідача та наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання такого рішення.

Стаття 31 Закону № 3773-VІ містить вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

В ході розгляду справи, відповідачем не приведено відомостей та відповідно в ході розгляду справи судом не здобуто доказів, які б свідчили про наявність, перелічених у ст. 31 Закону № 3773-VІ обставин за яких відповідач не може бути примусово повернутий чи примусово видворений або виданий чи переданий до країн його громадянської приналежності.

У зв`язку з тим, що відповідач повідомив про неможливість виконання рішення про примусове його повернення через відсутність у нього коштів для повернення до країни громадянської приналежності, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, а також з урахуванням приведених обставин щодо існування ризику втечі відповідача та наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання такого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої дійшов обґрунтованих висновків про наявність підстав для примусового видворення та для затримання громадянина Республіки Індія ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі території України.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 07.02.2018 у справі 743/432/16-а та у постанові від 01.04.2020 у справі №522/23067/17, від 24 вересня 2021 року у справі № 522/24609/17.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст. 243, 272, 288, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Маліцького Дмитра Вікторовича, який діє від імені та в інтересах Громадянина Республіки Індія Ранджіт залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 серпня 2021 року у справі № 463/9533/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 09 листопада 2021 року