Справа № 814/3751/15
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 814/3751/15
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року по справі № 814/3751/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування рішень

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015р. № в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість та застосування штрафних санкцій на суму 1129,29грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015р. №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.08.2015р. №, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.07.2015р. №Ф-.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та частково скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області № від 12.08.2015р. в частині визначення податкового зобов`язання на суму 1129,29грн.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 12.08.2015р., рішення про застосування штрафних санкцій від 12.08.2015р. № та вимогу №Ф- від 27.07.2015р. ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017р. апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області залишено без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.12.2015р. без змін.

Постановою Верховного Суду від 23.06.2020р. касаційну скаргу Державної податкової інспекції в Інгульському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області задоволено частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.12.2015р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017р. у справі №814/3751/15 скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції Верховний Суд вказав, що з метою перевірки господарського характеру понесених Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 витрат та її доводів щодо зберігання продукції, що нею реалізується, в орендованому в Комунального підприємства «Ринок «Колос» торговому місці, суду слід було витребувати в позивача докази внесення зазначеного торгового місця до Єдиного державного реєстру місць зберігання. Також, не перевірено судовими інстанціями й реальний характер господарських операцій, за наслідками здійснення яких Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 сформовано витрати в розмірі 13086,52 грн. Крім того, судовими інстанціями не з`ясовано, чи були на момент здійснення перевірки розглядувані податкові документи в наявності, не надали оцінки викладеним в акті перевірки від 27.07.2015 р. № 1500/17-01-14-02/ НОМЕР_1 , який є носієм доказової інформації, доводам щодо їх відсутності, а також не з`ясували, чи направлялись (надавались) вони позивачем контролюючому органу в строк, передбачений пунктом 44.7 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За наслідками нового розгляду справи Миколаївським окружним адміністративним судом 25.05.2021р. прийнято рішення про задоволення позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015 р. № на суму грошового зобов`язання 1129,29 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.08.2015 р. № .

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.07.2015 р. № Ф-.

Визнано протиправним та скасовано рішення № від 12.08.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Задовольняючи позовні вимоги окружний адміністративний суд вказав на те, що акт перевірки ФОП ОСОБА_1 не містить жодного опису порушення за яким відповідач встановив завищення витрат на суму 3943,99 грн. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що невнесення торгового місця, за який сплачена орендна плата, яка включена до складу витрат за 2013 р., до Єдиного реєстру, є порушення позивачкою вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" і має наслідком настання відповідальності у виді штрафу встановленого ст. 17 цього Закону, але не має впливу на податкові правовідносини і порядок формування витрат платника податків. Крім того, окружним адміністративним судом установлено наявність у позивачки податкових накладних та чеків, які є належними та допустимими доказами її витрат. При цьому, факт отримання цих документів відповідачем під час перевірки підтверджується листами ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду відповідачем подано апеляційну скаргу в якій зазначено, що викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, суперечать нормам матеріального права та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 до складу витрат включено: документально не підтверджені суми у розмірі 3943,99грн.; суми витрат, які безпосередньо не пов`язані з одержанням доходу в розмірі 4337,49грн.; суми витрат, на які відсутні первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг в розмірі 130886,52грн. Скаржник також вказує на неправильність висновків суду першої інстанції про те, що в акті перевірки немає опису порушень стосовно завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на суму 3943,99грн. На думку податкового органу, позиція окружного адміністративного суду суперечить позиції Верхового Суду, викладеній у постанові від 23.06.2020р. по справі №815/3751/15, якою дану справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача задоволенню не підлягають, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що 31.07.2000р. проведено державну реєстрацію ОСОБА_1 , про що 26.12.2006р. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №0026364.

Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ОСОБА_1 були: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.

Колегією суддів з`ясовано, що у період з 30.06.2015р. по 20.07.2015р. фахівцями контролюючого органу згідно із п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р.

За результатами вказаної перевірки Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області 27.07.2015р. складено акт «про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р.» №1500/17-01-14-02-, у якому зазначено про:

- заниження податку на додану вартість на загальну суму 1787,13грн., що призвело до порушення вимог п.198.6 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України, п.п.4.6.3 Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ;

- заниження податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності за 2013-2014роки в сумі 20874грн., внаслідок чого порушено приписи п.п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України;

- заниження єдиного внеску за період зх. 01.01.2013р. по 31.12.2014р. на суму 49133грн., у зв`язку з чим порушено положення п.2 ст.6, п.п.2 п.1 ст.7, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У зв`язку з чим, на підставі акта перевірки №1500/17-01-14-02- від 27.07.2015р. ДПІ у Ленінському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області прийнято спірні податкові повідомлення-рішення від 12.08.2015р. №, №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12.08.2015 р. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 27.07.2015 р. № Ф-.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи убачається, що 01.01.2013р. між КП «Ринок Колос» (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оренди торгівельного місця №874, за умовами якого Орендодавець надає Орендарю у тимчасове, оплатне, зворотне користування торгівельне місце, згідно з додатком №1 до Договору, який є невід`ємною частиною договору, розташоване на території ринку для провадження торгівельної діяльності або надання послуг населенню. Об`єкт оренди надається Орендарю у тимчасове, оплатне, зворотне користування з метою здійснення роздрібної торгівлі.

Згідно додатків №1 до договору оренди торгівельного місця від 01.01.2013р. №874 об`єктом оренди є кіоск, площею по 3м., за який позивачка щомісячно у період з січня по грудень 2013р. сплачувала орендну плату в сумі 344,40 грн.

Як з`ясовано фахівцями податкового органу під час проведення перевірки, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в охоплений перевіркою період здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, які зберігала в орендованому в Комунального підприємства «Ринок «Колос» торговому місці.

Підпунктами 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно із пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

До складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення (п.п. «г» п.п.138.8.5 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 2500 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 2500 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Отже, мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Апеляційним судом установлено, що отримавши в оренду торговий кіоск, позивачка використала його під склад тютюнових виробів, а орендну плату включила до складу витрат за відповідний період як загальновиробничі витрати на оперативну оренду основних засобів.

На думку апеляційного суду, при здійсненні господарської операції з оренди торгівельного місця позивачка мала на меті отримати прибуток і здійснювала свою діяльність у відповідності із визначеними цілями.

З урахуванням офіційного з`ясування фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачкою підтверджено належними та допустимими доказами факт понесення нею витрат, у зв`язку з орендою торгівельного місця, яке використовувалося нею для зберігання тютюнових виробів.

Означене у повному обсязі спростовує доводи скаржника стосовно протиправності включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат сум, пов`язаних з орендою торгового місця на КП "Ринок "Колос".

При цьому, в контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає юридично не спроможними доводи скаржника стосовно не внесення ФОП ОСОБА_1 торгового місця до Єдиного державного реєстру місць зберігання, оскільки означене може слугувати підставою для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності у вигляді штрафу за приписами статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". У даному ж випадку, фахівцями контролюючого органу установлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.п.177.2, 177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Щодо віднесення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат суми 130886,52 грн. (36018,52 грн. у 2013 р. та 94868,0 грн. в 2014 р.), слід зазначити таке.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності мають бути фактично здійснені, підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а також включатись до витрат операційної діяльності згідно з розділом ІІІ Податкового кодексу України.

Апеляційним судом установлено, що матеріалах справи наявні переліки накладних, які включені до витрат 2013 року та 2014 року, фіскальні чеки на придбання ФОП ОСОБА_1 алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як з`ясовано колегією суддів, отримання податковим органом вищеозначених документів під час проведення перевірки підтверджується наявними у матеріалах справи листами ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 06.07.2013р. №2525/10/14-02-17-01, від 10.07.2013р. №2705/10/14-02/-17-01.

Таким чином, апеляційним судом установлено, що ФОП ОСОБА_1 підтверджено належним чином оформленими документами спірну суму витрат.

Стосовно реального характеру господарських операцій, за наслідками здійснення яких ФОП ОСОБА_1 сформовано витрати в розмірі 13086,52грн., апеляційний суд зазначає, що згідно акта перевірки №1500/17-01-14-02- від 27.07.2015р. з урахуванням даних АІС «Податковий блок» ознаки «фіктивності» основних постачальників ФОП ОСОБА_1 станом на 20.07.2015р. відсутні. Перевіркою щодо наявності фактів здійснення фізичною особою-підприємцем операцій з суб`єктами, які мають ознаки «фіктивності», припинили діяльність на підставі рішення суду або щодо яких установчі документи, свідоцтва про державну реєстрацію, договори, первинні чи інші документи визнано судом недійсними тощо, таких фактів не встановлено.

Крім того, за наслідками дослідження акта перевірки №1500/17-01-14-02- від 27.07.2015р., колегією суддів з`ясовано, що його зміст взагалі не містить викладу обставин з урахуванням яких фахівці контролюючого органу дійшли висновку про включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат документальне не підтверджених сум в розмірі 3943,99грн.

Як установлено апеляційним судом, в запереченнях на висновки акта перевірки №1500/17-01-14-02- від 27.07.2015р. ФОП ОСОБА_1 погодилась із донарахуванням їй ПДВ на суму 919,63 грн., до складу яких входить сума ПДВ у розмірі 158,91грн. (податкові накладні від 25.12.2012р. №1366/544, від 05.02.2013р. №126/544).

Отже, з урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком окружного адміністративного суду щодо протиправності та необхідності скасування податкових повідомлень-рішень від 12.08.2015 р. № на суму грошового зобов`язання 1129,29 грн., від 12.08.2015 р. № .

Оскільки єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування податковим органом нараховано ФОП ОСОБА_1 у зв`язку із необґрунтованим висновком суб`єкта владних повноважень щодо завищення позивачкою витрат, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 27.07.2015 р. № Ф- та рішення № від 12.08.2015 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, також є протиправними та підлягають скасуванню.

Установлені у межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і твердження відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність законодавчо передбачених підстав для задоволення апеляційної скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області та залишення рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року по справі № 814/3751/15 без змін, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року по справі № 814/3751/15 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.