Справа № 300/611/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 300/611/21 пров. № А/857/14090/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі №300/611/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції Григорук О.Б.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області (далі апелянт, відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.07.2020 за №№0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901, 0-0901.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими визначено позивачу податкові зобов`язання за платежами податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, оскільки об`єкти нерухомого майна в с. Лука Городенківського району Івано-Франківської області, які були власністю позивача у 2019 році, відносяться до будівель, споруд, визначених підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, тому не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 01.07.2020: №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 , сплачений судовий збір в розмірі 1371,65 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ГУ ДПС у Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку (апеляційна скарга від 22.06.2021 за вх. №15151/21), просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким апеляційну скаргу відповідача задовольнити, та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано зокрема тим, що у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі та використання цієї будівлі за її призначенням. Однак, всупереч викладеному, матеріали справи не містять жодного доказу про те, що позивач використовує нерухоме майно за призначенням, а саме майно згідно з дод. №1, долученим до відзиву на позовну заяву. Лише на підставі даних про види економічної діяльності судом зроблено висновок про те, що усі об`єкти нерухомості використовуються за цільовим призначенням, що не відповідає принципу офіційного з`ясування обставин справи та свідчить по необґрунтованість і відповідно незаконність оскаржуваного у цій справі рішення.

Усі 21 об`єкт нерухомості, як зазначено у рішенні, розташовані у с. Лука Городенківськго району Івано-Франківської області, проте згідно поданої звітності, позивачем зареєстровано лише готель у смт. Богородчани та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства у с. Підгір`я Богородчанського району. Жоден з вказаних об`єктів не зареєстровано як майно, яке використовується у господарській діяльності (звіти форми 20-ОПП не подавалися).

Відповідно до рішень Луківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №141-15/2018 від 23.05.2018 на території сільської ради, зокрема, в с. Лука встановлено ставку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 1 кв.м. для об`єктів нежитлової нерухомості (нежитлова будівля), що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 1,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року з 01.01.2019 по 28.02.2019 №172-20/2019 від 20.02.2019 встановлено у розмірі 0,05 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року з 01.03.2019 по 31.12.2019.

Таким чином, у 2019 році підлягали застосуванню ставки податку у січні лютому 1,5 відсотка та у березні грудні 0,05 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 01.01.2019 складала 4173,00 грн. або 62,595 грн. за мІ відповідно.

Враховуючи те, що 21 об`єкт нежитлової нерухомості у с. Лука Городенківського району Івано-Франківської області протягом 2019 року перебували у власності ОСОБА_1 , доказів використання таких об`єктів впродовж 2019 року за функціональним призначенням (сільськогосподарське товаровиробництво) позивачем не надано контролюючому органу, ГУ ДПС у Івано-Франківській області правомірно сформовані оскаржувані у даній справі податкові повідомлення-рішення.

Щодо позовних вимог в частині скасування пені у розмірі 1217,80 грн., то відповідні обставини судом першої інстанції не досліджувалися.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу у якому зазначив, що суд першої інстанції вірно встановлено усі обставини справи, прийнято законне судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, видами економічної діяльності за КВЕД, якого є: 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах (основний); 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (а.с.113-116).

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 04.11.2020 (а.с.61-75), Свідоцтв про право власності на нерухоме майно та Витягу про державну реєстрацію прав №29286827 від 14.03.2011 (а.с.49-60), позивач у 2019 році був власником 21 об`єкта нерухомого майна у с. Лука Городенківського району Івано-Франківської області, а саме:

нежитлова будівля (будівля млину ДКУ) на АДРЕСА_1 ;

нежитлова будівля (будівля навісу) на АДРЕСА_2 ;

нежитлова будівля (будівля санпропускника (прохідна)) на АДРЕСА_1 ;

нежитлова будівля (будівля корівника 4-х рядного) на АДРЕСА_3 ;

нежитлова будівля (будівля навісу) на АДРЕСА_4 ;

нежитлова будівля (будівля ваги) на АДРЕСА_5 ;

нежитлова будівля (кормоцех) на АДРЕСА_6 ;

нежитлова будівля (будівля навісу для комбайнів) на АДРЕСА_7 ;

нежитлова будівля (будівля навісу) на АДРЕСА_8 ;

нежитлова будівля (будівля мийки тракторної бригади) на АДРЕСА_9 ;

нежитлова будівля (будівля прохідна) на АДРЕСА_10 ;

нежитлова будівля (будівля складу запчастин тракторної бригади) на АДРЕСА_11 ;

нежитлова будівля (будівля зерноскладу) на АДРЕСА_12 ;

нежитлова будівля (будівля майстерні тракторної бригади) на АДРЕСА_13 ;

нежитлова будівля (будівля столярної майстерні) на АДРЕСА_14 ;

нежитлова будівля (будівля складу контори) на АДРЕСА_14 ;

нежитлова будівля (будівля складу заправки) на АДРЕСА_15 ;

нежитлова будівля (будівля телятник з свинарником) на АДРЕСА_1 ;

нежитлова будівля (будівля корівника) на АДРЕСА_16 ;

нежитлова будівля (будівля навісу для комбайнів) на АДРЕСА_17 ;

нежитлова будівля (будівля котельні тракторної бригади) на АДРЕСА_18 .

01.07.2020 Головне управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області прийняло податкові повідомлення-рішення №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, №0-0901, якими визначено позивачу суми платежів з податку на вищевказане нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік (а.с.9-29).

За результатом оскарження позивачем даних податкових повідомлень-рішень Державна податкова служба України рішенням №604/Ш/99-00-06-01-04-09 від 09.02.2021 залишила рішення без змін, а скаргу позивача без задоволення (а.с.45-47).

Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив зокрема з того, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі та використання цієї будівлі за її призначенням.

Враховуючи, що позивач здійснює господарську діяльність за видом економічної діяльності КВЕД 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур, а вищевказані нежитлові будівлі у с. Лука Городенківського району Івано-Франківської області у 2019 році належали позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовувалися позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником при вирощуванні інших однорічних і дворічних культур, то у даному випадку не є об`єктами оподаткування, відповідно до п. «ж» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею ст.19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, (набрав чинності з 01.01.2011, далі ПК України) останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII (далі Закон №71-VIII), яким запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено об`єкти нежитлової нерухомості будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 10.3 ст. 10 ПК України передбачено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно з законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради, яке виконується шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Доцільно зауважити, що законодавець у кожному буквеному пункті («а» - «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції вважає за доцільне зауважити, що в розумінні п. 30.1 ст. 30 ПК України податкова пільга це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПК України).

Так, кожен з визначених підпунктом 266.2. 2 п. 266.2 ст. 266 ПК України буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування.

Згідно з п. «ж» підпункту 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Згідно з підпунктом 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 сільськогосподарський товаровиробник це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Також у вказаній нормі зазначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV цього Кодексу «Спеціальні податкові режими», до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники. Таким чином, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235. п. 14.1 ст. 14 ПК України застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності», що прямо визначено вказаним підпунктом.

Отже, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».

Відповідно до пунктів 5.2,5.3 ст. 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом 2 ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

На користь висновку, що нормою підпункту «ж» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України передбачено податкову пільгу, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 04 березня 2021 року у справі № 500/2782/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16.

Позивач здійснює господарську діяльність за видом економічної діяльності КВЕД 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур, а вищевказані нежитлові будівлі у с. Лука Городенківського району Івано-Франківської області; у 2019 році належали позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесені до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», використовувалися позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником при вирощуванні інших однорічних і дворічних культур. Відповідні будівлі не були здані в оренду, лізинг, позичку, доказів зворотного до матеріалів справи не представлено.

При цьому, податковим органом, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч. 2 ст. 77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, ні в суді першої, ні апеляційної інстанції не спростовано використання позивачем зазначених будівель у сільськогосподарській діяльності.

Слід зазначити, що одне лише покликання на невикористання відповідного майна позивачем у своїй господарській діяльності, не є підставою для прийняття відповідних висновків судом за дійсність за відсутності підтверджуючих відповідні обставини доказів.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що обов`язок подання повідомлення за формою №20-ОПП визначено положеннями Порядку обліку платників податків і зборів №1588, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України 12.12.2011 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300) дія цього Порядку поширюється на платників податків - юридичних осіб (резидентів та нерезидентів), їх відокремлені підрозділи та постійні представництва нерезидентів, а також самозайнятих осіб (п. 1.5. порядку).

У даному випадку організаційно-правовий статус позивача суб`єкт підприємницької діяльності (фізична особа-підприємць), відтак застосування вимог Порядку до позивача є незаконним та неправомірним.

Колегія суддів також звертає увагу апелянта на те, що вказаний позов охоплює вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень про нарахування податкових зобов`язань за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у яких не визначено сум пені у розмірі 1217,80 грн., а тому така обставина судом першої інстанції не досліджувалася. Ба більше у прохальній частині позову не зазначено вимог про скасування пені, як стверджує відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваних рішень. Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі №300/611/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 09 листопада 2021 року