Справа № 360/2384/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року справа №360/2384/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 360/2384/21 (головуючий суддя І інстанції Захарова О.В.), складене в повному обсязі 12 липня 2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 7 770 004,48 грн., -

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до акціонерного товариства Лисичанськвугілля, в якій позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача адміністративно-господарську санкцію за 2020 рік у сумі 7751401,12 грн та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій за період з 16 квітня 2021 року по 27 квітня 2021 року у розмірі 18603,36 грн, разом 7770004,48 грн. (а.с. 1-7 т.1).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у задоволені адміністративного позову Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено (а.с. 234-238 т. 2).

Не погодившись з судовим рішенням, Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 360/2384/21 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відділенням зазначено, що нормами чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів на відповідача покладено обов`язок щодо забезпечення певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів. Тобто, роботодавець не звільняється від обов`язку сплачувати штрафні санкції до відділення Фонду на підставі ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», оскільки зазначена норма не ставить відповідний обов`язок підприємства у залежність від будь-яких обставин, з яких інвалід не працює на підприємстві (а.с. 1-7 т.3).

Представники сторін в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

13 вересня 2021 року до канцелярії суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, вивчив заперечення на апеляційну скаргу, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство «Лисичанськвугілля», код 32359108, зареєстровано за адресою: 93100, Луганська область, місто Лисичанськ, вул. Малиновського, буд. 1, має відокремлені підрозділи:

1) ВП «Управління по забезпеченню та збуту продукції» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

2) ВП «Шахта Привільнянська» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

3) ВП «Шахта імені Г.Г. Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

4) ВП «Шахта імені Д.Ф. Мельникова» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

5) ВП «Шахтобудівельне управління» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

6) ВП «Автобаза» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

7) ВП «Інформаційно-обчислювальний центр» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

8) ВП «Навчально-курсовий комбінат» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

9) ВП «Вузол виробничо технологічного зв`язку» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

10) ВП Санаторій-профілакторій «Привілля» ПАТ «Лисичанськвугілля»;

11) ВП «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля».

Відповідно до Порядку реєстрації підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70 (далі Порядок № 70), АТ «Лисичанськвугілля» зареєстровано у фонді з 04 лютого 2009 року за № 44/118/55, що підтверджено копією довідки про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 07 лютого 2009 року № 64 (т.1 арк. спр. 15).

Згідно інформації за показниками звіту у АТ «Лисичанськвугілля» за 2020 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 3258 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) 71, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» - 130 осіб, фонд оплати праці штатних працівників складає 428035 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 131380 грн., суму адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів складає «7751420» (а.с. 16 т.1).

На підставі даних поданого відповідачем звіту позивачем зроблено висновок про незабезпечення відповідачем норми працевлаштування інвалідів у 2020 році, за що відповідачу необхідно самостійно обрахувати та сплатити адміністративно-господарські санкції в сумі 7 751 401,12 грн. грн. та пеню в сумі 18 603,36 грн., про що зазначено у розрахунку суми позову, пред`явленого щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів (а.с. 25 т. 1).

Спірним питанням даної справи є правомірність дій позивача щодо нарахування відповідачу суму адміністративно - господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

При прийнятті спірного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні на підприємства покладено обов`язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування інвалідів, що не супроводжується обов`язком пошуку інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов`язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Закон № 875-ХІІ).

Частинами першою та другою статті 19 Закону № 875-ХІІ визначено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

У відповідності до статті 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації

Частиною першою статті 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині 1 статті 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону № 875-ХІІ.

Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Разом з тим, законом передбачено випадки, у яких суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності за вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 Господарського кодексу України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).

Так, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Тому у цій справі необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 Закону № 875-ХІІ пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Таким чином, передбачена частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або

1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875-ХІІ, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або

2) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити наступні висновки.

1. Фонд, центр зайнятості і роботодавець несуть субсидіарну відповідальність за працевлаштування інвалідів.

2. Обов`язок працевлаштування інвалідів, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для інвалідів на підставі поданих звітів роботодавців, проводити пошук та направлення інвалідів до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.

3. Фонд аналізує отримані звіти, проводить перевірки та застосовує санкції, а також інші заходи впливу передбачені законодавством до суб`єктів господарювання, які не виконують нормативів щодо створення робочих місць для інвалідів, крім того, зокрема, сприяє у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

4. До обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для інвалідів, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування інвалідів, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.

5. Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2018 року у справі № 817/650/17, від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17, від 12 липня 2019 року у справі №812/1126/18.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05 липня 2012 року № 5067-VІ «Про зайнятість населення» (набрав чинності з 01 січня 2013 року) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Наказом Мінсоцполітики від 27 серпня 2020 року № 591 (далі - Наказ № 591) затверджено, форму звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю» та Інструкцію щодо її заповнення, які введено в дію, починаючи зі звіту за 2020 рік.

Наказом Мінсоцполітики від 18 грудня 2020 року № 821 (далі - Наказ № 821) внесено зміни до форми звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю» та Інструкції щодо її заповнення, які діють з 12 лютого 2021 року (Офіційний вісник України від 12 лютого 2021 року № 11)

Питання подання до центру зайнятості дані про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів врегульоване з прийняттям Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 (далі - Наказ № 316).

Згідно з Наказом № 316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником..

Наказ № 316 набрав чинності 12 липня 2013 року, а тому з цієї дати встановлено обов`язок підприємств подавати форму 3-ПН не пізніше 3-х робочих днів з дати відкриття вакансії.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи позивачем своєчасно подано до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, в якому підприємством зазначено середньооблікову кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 71 осіб, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - 130 осіб (а.с.16 т1).

Позивачем 23 березня 2021 року за вих. № 360/05-03 на адресу Головного управління ДПС у Луганській області направлено запит про надання інформації про середньооблікову кількість працівників, у тому числі осіб з інвалідністю, у розрізі по місяцях за 2020 році, а також суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування АТ «Лисичанськвугілля» (т.1 арк. спр. 20).

Згідно з інформацією, зазначеною у листі Головного управління ДПС у Луганській області від 22 квітня 2021 року № 3386/6/12-32-24-06, що у 2020 року середньооблікова кількість штатних працівників осіб, у тому числі працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність в АТ «Лисичанськвугілля» становила: в січні - лютому 5 осіб, в березні листопаді 4 особи, в грудні 3 особи (т.1 арк. спр. 20-21).

Позивачем 04 березня 2021 року за вих. № 267/05-03 на адресу Лисичанського міського центру зайнятості направлено запит про те, чи надавалися АТ «Лисичанськвугілля» до центру зайнятості відомості про вільні робочі місця (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю протягом 2020 року з наданням копій звітності за формою № 3-ПН; чи направлялися Лисичанським міським центром зайнятості особи з інвалідністю для працевлаштування зазначеним роботодавцем та чи мали місце випадки відмови роботодавцем у їх працевлаштуванні протягом 2020 року, з наданням копій направлення на працевлаштування; чи здійснювалося замовлення зазначеним роботодавцем до Лисичанського міського центру зайнятості на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю у разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній службі зайнятості осіб з інвалідністю (т.1 арк. спр. 23).

Листом від 19 березня 2021 року № 404/05-21 та від 21.05.2021 № 710/05-21 Лисичанський міський центр зайнятості підтвердив, що АТ «Лисичанськвугілля» протягом 2020 року не надало до центру зайнятості звіти про наявність вакансій, безпосередньо, з відміткою для осіб з інвалідністю, вищевказані звіти щомісячно надавали до центру зайнятості структурні підрозділи АТ «Лисичанськвугілля». У 2020 році АТ «Лисичанськвугілля» не надавало замовлень на професійне навчання або підготовку осіб з інвалідністю для вирішення питання працевлаштування, бо має свій навчально-курсовий комбінат (арк. спр. 24).

АТ «Лисичанськвугілля» у 2020 році своєчасно подало до ЛОВФСЗІ Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (т.1 арк. спр. 16), також звіти подавалися відокремленими підрозділами:

ВП «Шахта Новодружеська», де зазначено середньооблікову кількість працівників 490, середньооблікову кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність 13, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях - 20 (т.2 арк. спр. 214);

ВП «Шахта Привільнінська» де зазначено середньооблікову кількість працівників 342, середньооблікову кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність 8, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях - 14 (т.2 арк. спр. 215);

ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова», де зазначено середньооблікову кількість працівників 1274, середньооблікову кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність 23, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях 51 (т.2 арк. спр. 213);

ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна», де зазначено середньооблікову кількість працівників 773, середньооблікову кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність 14, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях - 31 (т.2 арк. спр. 216);

ВП «Автобаза», де зазначено середньооблікову кількість працівників 72, середньооблікову кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність 2, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях - 3 (т.2 арк. спр. 211);

ВП «Шахтобудівельне управління», де зазначено середньооблікову кількість працівників 61, середньооблікову кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність 4, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях 2 (т.2 арк. спр. 209);

ВП «Вузол виробничо технологічного зв`язку», де зазначено середньооблікову кількість працівників 23, середньооблікову кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність 0, кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях 1 (т.2 арк. спр. 208).

Згідно з інформацією щодо працевлаштування та наявності вакансій для працевлаштування інвалідів в 2020 році по АТ «Лисичанськвугілля», наданої відповідачем, і стосовно якої не надано зауважень позивачем, середньооблікова кількість вакантних робочих місць для інвалідів по виконавчому апарату АТ «Лисичанськвугілля» 0; по ВП «Шахта Новодружеська» 10; по ВП «Шахта Привільнянська» 6; по ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» 81; по ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» 126,8; по ВП «Управління по забезпеченню та збуту продукції» - 1; по ВП «Інформаційно-обчислювальний центр» 0; по ВП «Автобаза» 14,83; по ВП «Навчально-курсовий комбінат» - 4,83; по ВП «ШБУ» - 0; по ВП «Вузол виробничо технологічного зв`язку» - 1; по ВП «Санаторій профілакторій Привілля» - 0 (т.2 арк. спр. 219).

У відповідності із Порядком подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за № 988/23520, відокремлені підрозділи АТ «Лисичанськвугілля», в яких були вакантні місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, протягом 2020 року подавали до Лисичанського міського центру зайнятості звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», а саме:

1) ВП «Вузол виробничо технологічного зв`язку» про наявність 1 вакансії від 28.01.2020, від 28.02.2020, від 28.03.2020, від 28.04.2020, від 28.05.2020, від 30.06.2020, від 28.07.2020, від 28.08.2020, від 28.09.2020, від 28.10.2020, від 30.11.2020, від 28.12.2020 (т.1 арк. спр. 103-126);

2) ВП «Навчально-курсовий комбінат» про наявність 2 вакансії від 27.01.2020, від 25.02.2020, від 26.03.2020, від 24.04.2020, від 26.05.2020, від 23.06.2021, від 23.07.2020, від 25.08.2020, про наявність 1 вакансії від 29.09.2020, від 23.10.2020, від 25.11.2020, від 29.12.2020 (т.1 арк. спр. 167-198);

3) ВП «Автобаза» про наявність 14 вакансій від 28.01.2020, від 27.02.2020, від 25.03.2020, від 27.04.2020, від 27.05.2020, про наявність 16 вакансій від 27.06.2020, про наявність 14 вакансій від 27.07.2020, про наявність 15 вакансій від 03.09.2020, про наявність 16 вакансій від 25.09.2020, від 28.10.2020, від 30.11.2020, від 28.12.2019 (т.1 арк. спр. 199-223);

4) ВП «Інформаційно-обчислювальний центр» про наявність вакансій від 22.01.2020, від 24.02.2020, від 24.03.2020, від 28.04.2020, від 27.05.2020, від 25.06.2020, від 27.07.2020, від 27.08.2020, від 22.09.2020, від 26.10.2020, від 27.11.2020, від 28.12.2020 (т.1 арк. спр. 224-235);

5) ВП «Управління по забезпеченню та збуту продукції» про наявність 1 вакансії від 23.01.2020, від 19.02.2020, від 20.03.2020, від 19.04.2020, від 20.05.2020, від 23.06.2020, від 21.07.2020, від 27.08.2020, від 21.09.2020, від 21.10.2020, від 18.11.2020, від 23.12.2020 (т.1 арк. спр. 236-250, т.2 арк. спр. 1-9);

6) ВП «Шахта імені Д.Ф. Мельникова» про наявність 23 вакансій гірника підземного, 33 МПУ, 16 електрослюсаря підземного, 1 вантажника, 2 кухара, 2 вакансії продавця, 2 - машиніста котельні, 2 помічника вихователя від 28.01.2020, від 28.02.2020, від 27.03.2020, від 28.04.2020, від 28.05.2020, від 26.06.2020, від 28.07.2020, від 28.08.2020, від 28.09.2020, від 28.10.2020, від 27.11.2020, від 28.12.2020 (т.2 арк. спр. 10-129);

7) ВП шахта «Новодружеська» про наявність 10 вакансій від 31.01.2020, від 27.02.2020, від 27.03.2020, від 24.04.2020, від 25.05.2020, від 25.06.2020, від 31.07.2020, від 25.08.2020, від 28.09.2020, від 26.10.2020, від 27.11.2020, від 29.12.2020 (т.2 арк. спр. 130-153);

8) ВП «Шахта Привільнянська» про наявність 6 вакансій від 28.01.2020, про наявність 5 вакансій від 20.02.2020, від 27.03.2020, від 29.04.2020, від 28.05.2020, про наявність 6 вакансій від 26.06.2020, від 31.07.2020, від 26.08.2020, від 25.09.2020, про наявність 7 вакансій від 28.10.2020, від 30.11.2020, про наявність 8 вакансій від 30.12.2020 (т.2 арк. спр. 154-177);

9) ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна» про наявність 5 вакансій машиніста електровозу, 144 гірника підземного, 2 диспетчерів гірничих від 28.01.2020, від 27.02.2020, від 27.03.2020, про наявність 6 вакансій машиніста електровозу, 147 гірника підземного, 2 диспетчерів гірничих від 28.04.2020, про наявність 56 вакансій машиніста електровозу, 150 гірника підземного, 2 диспетчерів гірничих від 26.05.2020, від 25.06.2020, про наявність 5 вакансій машиніста електровозу, 148 гірника підземного, 2 диспетчерів гірничих від 27.07.2020, про наявність 5 вакансій машиніста електровозу від 26.08.2020, про наявність 6 вакансій машиніста електровозу, 139 гірника підземного, 2 диспетчерів гірничих від 25.09.2020, від 27.10.2020, про наявність 5 вакансій машиніста електровозу, 144 гірника підземного, 2 диспетчерів гірничих від 30.11.2020, про наявність 5 вакансій машиніста електровозу, 142 гірника підземного, 2 диспетчерів гірничих від 28.12.2020 (т.2 арк. спр. 178-205);

Також згідно з інформації, зазначеної в листі Лисичанського міського центру зайнятості від 21.05.2021 № 708/05-21 «Про надання інформації» АТ «Лисичанськвугілля» 26.11.2020 прийняло участь у інформаційному вебінарі на тему «Окремі питання регулювання праці осіб з інвалідністю в Україні. Напрямки співпраці з ЦЗ інші питання» (т.2 арк. спр. 36).

Відповідно до ч. 8 ст. 69 Господарського кодексу України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування, зокрема інвалідів. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

З огляду на викладене та виходячи з наданих доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем забезпечена певна кількість місць для працевлаштування інвалідів у своєму штаті, як того потребує законодавство.

У зв`язку з тим, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, які бажають працевлаштуватись, що нівелює доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені до стягнення санкції є адміністративно-господарськими, відтак на них розповсюджуються загальні засади відповідальності учасників господарських відносин, визначені у статтях 216-218, 238, 241 Господарського кодексу України, системний аналіз яких посвідчує підставу сплати за наявності складу правопорушення, склад якого у межах спірних правовідносин позивачем не доведений.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому, суд зазначає, що відповідач не зобов`язаний займатися пошуком інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця. Такий обов`язок покладено на органи працевлаштування, перелічені в ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Враховуючи те, що нормами чинного законодавства на товариство покладено обов`язок по забезпеченню певної кількості місць для працевлаштування інвалідів, що не супроводжується обов`язком пошуку інвалідів для працевлаштування на створені ним робочі місця, з огляду на виконання відповідачем його обов`язку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неправомірності заявленого позову щодо стягнення адміністративно-господарський санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та пені з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року у справі № 360/2384/21 за позовом Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у сумі 7 770 004,48 грн. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2021 року.

Судді А.В. Гайдар

Т.Г.Гаврищук

І.Д. Компанієць