Справа № 381/2483/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 381/2483/20 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Фастівського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради, а саме: не виплату ОСОБА_1 одноразової допомоги до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій з 23.05.2008 року;

- зобов`язати відомство нарахувати та виплатити ОСОБА_1 коректну суму грошової допомоги з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком з 23.05.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни, має право на отримання одноразової грошової допомоги до 05 травня, проте відповідач, незважаючи на рішення Конституційного Суду України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020, виплатив вказану допомогу у розмірі, меншому ніж визначений статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №3551). У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму недоплаченої грошової допомоги до 5 травня, починаючи з 23.05.2008 року.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2020 року постановлено передати до Київського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Фастівської міської ради Київської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за підсудністю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язано Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги;

- в іншій частині в позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачем (надалі - апелянт) подано до суду апеляційну скаргу та просить скасувати рішення в даній частині та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поновили свою дію з 22 травня 2008 року, а отже позивач має право на перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня з 2008 року.

На адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшов відзив, в якому останній зазначає, що рішення прийнято судом першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог у відповідності до вимог законодавства. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що позивач набув статусу інвалід війни лише 07.09.2017 року, а отже, підстав для стягнення одноразової допомоги до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій з 23.05.2008 року - відсутні.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що інвалідність ІІ групи настала 08.07.2002 року, а отже позивач має право на отримання одноразової допомоги до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій з 23.05.2008 року.

На адресу суду апеляційної інстанції надійшли додаткові пояснення від позивача, в яких останній просить замінити відповідача Васильківське відділення поліції на Фастівське районне управління поліції ВП ГУНП в Київській області, колегія суддів не бере до уваги дане клопотання, оскільки відповідачем у даній справі є Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, а не поліція.

Крім того, колегія суддів звертає увагу позивача, що за приписами ч. 3 ст. 48 КАС України, можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 07.09.2017, що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року по справі №1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок виплаченої йому одноразової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, визначеному Законом №3551, починаючи з 28.02.2008 року.

Листом від 11.08.2020 року №4.1247 Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області повідомило позивача про те, що разову грошову допомогу до 5 травня йому обраховано та виплачено вірно.

Не погоджуючись із вищевказаними висновками відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Приймаючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд виходив, з того, що оскільки у 2008-2019 роках чинне на той час законодавство передбачало, що норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551 застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, правові підстави для задоволення позовних вимог, що стосуються періоду 2008-2019 роки, відсутні.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в початковій редакції) визначено пільги, які надаються інвалідам війни.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» доповнено частиною 4 (надалі номер частини 4 змінено на 5) наступного змісту: щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у наступній редакції: «щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року №79-VIII, який набрав чинності 01 січня 2015 року (далі - Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VIII), розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким зокрема передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Положення Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII неконституційними не визнавались та є чинними на даний час.

Таким чином, Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII надано Кабінету Міністрів України повноваження щодо визначення розміру разової грошової допомоги, встановленої частиною 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, як вірно зазначено в оскаржуваному рішенні, враховуючи те, що останнім у часі є Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VIII, тому пріоритетними у спірних правовідносинах є положення саме цього Закону.

Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп визначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Разом з тим у рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2021 року по справі N 713/68/17, від 03 квітня 2018 року у справі №539/622/17 та від 28 березня 2018 року у справі №569/853/17 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Враховуючи викладене, Кабінет Міністрів України, визначаючи порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України.

Отже, колегією судів не встановлено в межах спірних правовідносин протиправності дій з боку відповідача, а тому позовні вимоги щодо «перерахунку разової грошової допомоги до 5 травня, за період з 28.02.2008 року по 31.12.2019 року» задоволенню не підлягають.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

У пункті 2 вищевказаного рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року по справі №1-247/2018 зазначено, що окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

З аналізу вищезазначених норм права, колегія суддів зазначає, що рішення Конституційного Суду України не може вплинути на правовідносини щодо виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2008-2019 роки, оскільки такі виникли до прийняття Рішення Конституційного Суду України (від 27.02.2020 року по справі №1-247/2018), а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Щодо посилання апелянта на те, що інвалідність ІІ групи у позивача настала 08.07.2002 року, а не в 2017 року, колегія суддів звертає увагу позивача, що судом першої інстанції та відповідачем не оспорюється настання у позивача інвалідності ІІ групи у 2002 році, при цьому з позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позивач хоче отримати разової грошової допомоги до 5 травня з 2008 року, як особа, яка має інвалідність внаслідок війни.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу видано посвідчення інваліда ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни 07 вересня 2017 року, отже в матеріалах справи відсутні документи, що позивач набув статус «Інваліда війни» з 2002 року.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині, яка оскаржується.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович