Справа № 640/14523/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 листопада 2021 року

м. Київ

справа №640/14523/20

адміністративне провадження № К/9901/37667/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,

суддів - Данилевич Н.А., Шевцової Н.В.

перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора/Генеральної прокуратури України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні (з 25.11.2019, відповідно до наказу Генеральної прокуратури України №1514ц від 15.11.2019) в розмірі середньомісячного заробітку;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 47 227,33 (сорок сім тисяч двісті двадцять сім грн 33 коп);

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки, починаючи з 26.11.2019 по день фактичного розрахунку на виконання рішення суду у цій справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні (з 25.11.2019, відповідно до наказу Генеральної прокуратури України №1514ц від 15.11.2019) в розмірі середньомісячного заробітку.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, що складає 47 227,33 (сорок сім тисяч двісті двадцять сім грн 33 коп). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Офісом Генерального прокурора подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Заявник, посилаючись на положення пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України та необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, на який послався суд апеляційної інстанції, а також відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, просить скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору цій справі, зокрема, є стягнення невиплаченої вихідної допомоги прокурору, у зв`язку із його звільненням за ініціативою роботодавця.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій застосували висновки Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі №560/3971/19, від 25.02.2021 року у справі №640/38451/20, в яких Суд указав, що унесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом. Водночас, частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання. Верховний Суд також зазначив, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги, що є державною гарантією, що полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

У касаційній скарзі заявник, зокрема, зазначає про необхідність відступлення від такого висновку Верховного Суду, який застосований судами попередніх інстанцій у цій справі. Проте підставами для застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, Офіс Генерального прокурора зазначив про те, що є інші висновки щодо застосування норм статей 40, 44 КЗпП України. Так у постанові від 31 січня 2018 року у справі №820/1119/16 Верховний Суд вказав, що оскільки позивача звільнено з підстав та у порядку, визначених Законом України «Про прокуратуру», яким не передбачено отримання вихідної допомоги, позивач не набув права на її отримання.

Верховний Суд відхиляє такі доводи Офісу Генерального прокурора, оскільки відповідач жодним чином не обґрунтовує таку необхідність, а лише цитує норми Закону України "Про прокуратуру" та КЗпП України. Крім того, такі аргументи носять формальний характер, не стосуються предмету спору у цій справі та не свідчать про існування обставин, що є критеріями застосування положень пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, так як саме висловлення Верховним Судом висновку у справі №560/3971/19 наразі і вирішує проблематику таких спорів та створює умови для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Водночас, скаржником жодним чином не обґрунтована необхідність відступлення від сформованих висновків Верховного Суду щодо застосування норм права.

Посилання скаржника на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України жодним чином не обгрунтовано, оскільки висновок Верховного Суду щодо застосування статті 44 КЗпП України існує, а іншої норми права, щодо якої відсутній висновок, скаржником не наведено.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, у зв`язку з хворобою судді Шевцової Н.В. (листок непрацездатності з 05.11.2021 року), розгляд цієї скарги відбувся після її виходу на роботу.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В. Е. Мацедонська

Судді: Н. А. Данилевич

Н. В. Шевцова