Справа № 460/3884/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 460/3884/21 пров. № А/857/17686/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року про повернення позовної заяви (суддя Комшелюк Т.О., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту не зазначена),

в адміністративній №460/3884/21 за позовом ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації Рівненської області,

про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до відповідача УСЗН Володимирецької РДА Рівненської області, в якому просила: 1) поновити строк на звернення до суду із позовними вимогами, починаючи з 17.07.2018 року; 2) зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату з 17 липня 2018 року позивачці та її неповнолітній дочці щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленого ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особам, які є потерпілі 3-ї категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи та проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі, що дорівнює 40% від прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку з врахуванням проведених виплат.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року визнано причини строків звернення до суду, наведені ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку звернення до суду та у позовній заяві у справі №460/3882/21 неповажними. Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Володимирецької РДА Рівненської області про зобов`язання вчинення певних дій залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Вказаною ухвалою суду запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, а також доказів поважності причин його пропуску.

Позивач ОСОБА_1 03.06.2021 року звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про поновлення строку на звернення до суду із позовними вимогами, починаючи з 17.07.2018 року, обгрунтовуючи тим, що про порушення своїх прав їй стало відомо лише із листа-відповіді відповідача.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 про поновлення строку звернення до суду у справі №460/3884/21 - відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, повернуто ОСОБА_1 разом із доданими до неї документами без розгляду.

З цією ухвалою суду першої інстанції від 03.06.2021 року про повернення позовної заяви не погодилася позивач та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена ухвала суду є безпідставною, незаконною і не справедливою, такою, що не відповідає завданням адміністративного судочинства та є неправосудним актом з явними ознаками зволікань у судовому захисті прав та інтересів людини, є ілюзорною та формалізованою, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт перш за все наголошує, що з огляду на положення ч.2 ст.122 КАС України частина позовних вимог щодо зобов`язання вчинення певних дій з вересня 2020 року подана в межах строку і не потребувала заявляти клопотання про поновлення строку. Також зазначає апелянт, що відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення з боку держави. Скаржниця вказує, що лише тепер зрозуміла, що відповідач таємно порушував її право та не діяв у законний спосіб як до рішення Конституційного суду, так і після його прийняття, а до цього вважала, що відповідач діяв виключно в рамках закону. У спірних відносинах скаржниця вважає, що перебіг строку звернення до суду розпочинається, виходячи з часу надання відповідачем відповіді-відмови на її звернення з вимогою щодо стягнення щомісячної грошової допомоги, починаючи з 17.07.2018 року. Адже позивач довідалася про відмову лише з відповіді відповідача, яка додана до позову, а Закон України «Про звернення громадян» будь яких строків звернення до відповідача не передбачає. Тобто строк звернення до суду виник та почав свій відлік з моменту, коли відповідач їй відмовив у виплаті щомісячної грошової допомоги.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 03.06.2021 про відмову у поновленні строку і повернення позовної заяви та скерувати матеріали справи до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з урахуванням наступного.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції вважав, що позивач пропустила строк звернення до адміністративного суду із відповідними позовними вимогами без поважних причин.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, частково не відповідає нормам процесуального права та фактичним обставинам справи.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до частин 1, 2, 3 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Також, пунктом 9 ч.4 ст.169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Із змісту позовної заяви та матеріалів справи видно, що у розглядуваному адміністративному позові позивач ОСОБА_1 у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки оспорює правомірність нарахування та виплату з 17 липня 2018 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленого ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач звернулася в суд із цим адміністративним позовом засобами поштового зв`язку 19.04.2021р., що стверджується відтиском поштового штемпеля на конверті.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII не встановлює спеціального строку звернення до суду за захистом порушеного права на отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, а тому до спірних правовідносин застосуванню підлягає шестимісячний строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за період починаючи з 17.07.2018 року і до 18.10.2020 року включно заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

Позивач вважає, що перебіг строку звернення до суду розпочинається виходячи з часу надання відповідачем у березні 2021 року відповіді-відмови на її звернення з вимогою щодо стягнення щомісячної грошової допомоги, починаючи з 17 липня 2018 року.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись. Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів апеляційного суду наголошує на тому, що спірна грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства є щомісячним періодичним платежем, і особа, яка має право та такі виплати, мала реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого така виплата не здійснюється або ж здійснюється та її розмір.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що отримання позивачем листа відповідача від 15 березня 2021 року у відповідь на її заяву не змінює момент, з якого позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що наведений у постанові від 31 березня 2021 року (справа №240/12017/19).

Проте, з адміністративним позовом про зобов`язання відповідача провести позивачці та її неповнолітній дочці нарахування та виплату з 17 липня 2018 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленого ст.37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач звернулася лише 19 квітня 2021 року, тобто з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

Щодо покликань апелянта (позивача) на правові позиції, наведені у рішеннях Конституційного Суду України (справах №8-рп/2013, №9-рп/2013 від 15.10.2013), то такі правові позиції не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позовні вимоги у цій справі не пов`язані з пенсійними виплатами.

Також безпідставними є покликання апелянта на трирічний строк позовної даності, що встановлений статтями 256 та 257 Цивільного кодексу України, оскільки спірні відносини між сторонами у даній справі виникли, де відповідач виступає суб`єктом владних повноважень та розгляд справи проводиться адміністративним судом за правилами, що встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, в тому числі і щодо строку звернення до адміністративного суду.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву з її вимогами в цілому, так як у своїх вимогах позивач не зазначала кінцевої дати задоволення вимог щодо зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату спірної щомісячної грошової допомоги, яка за своїм видом є щомісячним періодичним платежем, а тому суду першої інстанції належало позовну заяву повернути позивачу лише в частині вимог, які стосуються періоду поза межами шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.122 КАС, а саме, в період з 17.07.2018 року по 18.10.2020 року включно, а в решті позовних вимог продовжити розгляд справи.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи неповно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з частковим порушенням норм процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому ухвалу суду першої інстанції від 03.06.2021 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі в частині щодо залишення без розгляду позовних вимог з 19 жовтня 2020 року, необхідно скасувати, і в цій частині позовних вимог справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У решта частині оскаржена ухвала суду від 03.06.2021 року є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування у цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року про повернення позовної заяви в адміністративній №460/3884/21 за позовом ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації Рівненської області про зобов`язання вчинити дії скасувати частково, а саме, в частині щодо залишення без розгляду позовних вимог за період із 19 жовтня 2020 року, і в цій частині позовних вимог справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У решта частині ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року про повернення позовної заяви в адміністративній №460/3884/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Р. Й. Коваль
В. В. Святецький