Справа № 440/8676/21
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/8676/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/8676/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ в Полтавській області), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку йому, як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №1-46/61/2020 на рівні 96% суддівської винагороди та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання період служби в армії 2 роки 08 днів, половину строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців, а також здійснити перерахунок і виплату його щомісячного довічного грошового утримання з 17.06.2021 виходячи зі стажу роботи, що дає право на відставку, 43 роки 06 місяців 17 днів, у розмірі 96% суддівської винагороди, відображеної у довідці Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №1-46/61/2020, починаючи з 17.06.2021 (з моменту звернення з письмовою заявою про перерахунок до відповідача з цього приводу) без обмеження граничним розміром.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, який неправомірно відмовив йому у перерахунку щомісячного грошового утримання судді та не врахував до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання період служби в армії та половину строку навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

26.08.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначає, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 у справі №440/1965/20 позивачу був здійснений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі відповідної довідки від 25.02.2020 №01-46/61/2020, виготовленої Ліквідаційною комісією Апеляційного суду Полтавської області. У зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 у позивача виникло право на перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII. При цьому такий перерахунок здійснено у розмірі 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу роботи безпосередньо на посаді судді, який складає 39 років 07 місяців 13 днів (а.с. 31-33).

Ухвалою суду від 31.08.2021 клопотання представника ГУПФ в Полтавській області про закриття провадження у справі залишено без задоволення.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 06.09.2021, ОСОБА_1 стверджує, що відзив не спростовує доводи позовної заяви (а.с. 58-59).

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази, врахувавши письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 у період з 12.04.1976 по 12.04.1982 обіймав посаду народного судді Кременчуцького районного суду Полтавської області (6 років 01 день), у період з 12.04.1982 по 23.11.2015 - члена Полтавського обласного суду, судді, заступника голови суду, першого заступника голови суду, секретаря судової палати Апеляційного суду Полтавської області (33 роки 07 місяців 12 днів), що підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 40).

Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 12.11.2015 №788-VІІІ та наказу голови Апеляційного суду Полтавської області від 23.11.2015 №07-10/69 ОСОБА_1 з 23.11.2015 звільнено з посади судді Апеляційного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Позивач з 24.11.2015 перебуває на обліку у ГУПФ в Полтавській області, де отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці. Розмір довічного грошового утримання на момент призначення був розрахований з 90% від грошового забезпечення і становив 26 870,79 грн (а.с. 42).

25.02.2020 Ліквідаційною комісією Апеляційного суду Полтавської області на підставі рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 на ім`я ОСОБА_1 видано нову довідку №01-46/61/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 225 439,50 грн, у тому числі: посадовий оклад - 115 610, 00 грн, доплата за вислугу років 92 488,00 грн; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді 5 780,50 грн; доплата за науковий ступінь - 0,00 грн; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 11 561,00 грн; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону № 1402-VIII - 0,00 грн (а.с. 50).

У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 25.02.2020 №01-46/61/2020, видану Ліквідаційною комісією Апеляційного суду Полтавської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

04.03.2020 відділом з питань перерахунків пенсій №18 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФ в Полтавській області прийнято рішення №22 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020 у зв`язку з відсутністю у чинному пенсійному законодавстві правових норм щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020.

Не погоджуюсь із правомірністю такого рішення позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 у справі №440/1965/20, що набрало законної сили 21.12.2020, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №18 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФ в Полтавській області від 04.03.2020 №22. Зобов`язано ГУПФ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання даного судового рішення ГУПФ в Полтавській області своїм рішенням від 24.03.2021 №78 здійснило перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розрахунку 88% від суддівської винагороди відображеної у довідці Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020, за наслідками чого визначено його розмір на рівні 198 386,76 грн (а.с. 52).

Але 198 386,76 грн довічного грошового утримання ОСОБА_1 виявилося замало, у зв`язку з чим той 16.06.2021 через веб-портал Пенсійного фонду звернувся до пенсійного органу із заявою щодо обчислення щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням ще й половини строку навчання у вищому навчальному закладі та періоду строкової військової служби у розмірі 96%.

У відповідь на це звернення відповідач листом від 16.07.2021 №1600-0202-8/49721 повідомив про відсутність підстав для обчислення довічного грошового утримання виходячи з 96%, оскільки згідно з чинною нормою статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання до розрахунку приймається лише період роботи на посаді судді (а.с. 13-14).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо заниження розміру щомісячного довічного грошового утримання з 96% до 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з огляду на обставини неврахування половини строку навчання у вищому навчальному юридичному закладі та періоду строкової військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просить суд зобов`язати відповідача зарахувати відповідні періоди навчання та служби до суддівського стажу для перерахунку з 17.06.2021 його грошового утримання з урахуванням 96% грошового забезпечення, відображеного у довідці.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (надалі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частинами 3, 4 статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Свого часу частина третя статті 138 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" до внесених Законом №3668 змін передбачала: „Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Саме в такій редакції вказував за необхідне застосовувати положення частини третьої статті 138 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013, визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема частину третю, перше, друге, третє речення частини п`ятої статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 №3668-VI.

Чинний Закон №1402-VIII, на відміну від попереднього йому Закону, не визначає буквально граничну межу відсоткової надбавки щомісячного довічного грошового утримання.

Однак ця межа закладена у сам зміст Закону №1402-VIII.

Так, за змістом ч. 1 ст. 69 Закону №1402-VIII на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного Національною комісією зі стандартів державної мови.

Згідно з частиною 1 ст. 53 Закону №1402-VIII судді гарантується перебування на посаді судді до досягнення ним шістдесяти п`яти років, крім випадків звільнення судді з посади або припинення його повноважень відповідно до Конституції України та цього Закону.

Тож максимально можливий стаж безпосередньо на посаді судді, який може здобути особа, що призначена на цю посаду після набрання чинності Законом №1402-VIII, становить 35 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 цього ж Закону, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

За умовою вже згаданої вище ч. 1 ст. 69 Закону №1402-VIII стаж професійної діяльності у сфері права для кандидата на посаду судді має становити щонайменше п`ять років.

Звідси випливає логічний висновок про те, що особа, яка буде призначена на посаду судді після набрання чинності Законом №1402-VIII зможе здобути максимальний стаж роботи судді 40 років, що за правилом ч. 3 ст. 142 надасть їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання збільшеного до максимальної межі у 90%.

Інше тлумачення даного питання може призвести до нарахування такого утримання у розмірі, що перевищує навіть 100% грошового забезпечення працюючого судді, та призведе до порушення встановленого Конституційним Судом України єдиного підходу щодо розуміння Закону в частині порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання працюючих суддів та суддів, які вийшли у відставку.

Як свідчить зміст відзиву на позов, відповідач визнає право позивача на отримання довічного грошового утримання відповідно до ст. 142 Закону №1402-VIII. В той же час суть претензій сторін зводиться до розміру відсотку, з якого має обчислюватися сума довічного грошового утримання, де позивач наполягає на необхідності врахування половини строку навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі та календарного періоду проходження строкової військової служби, що в результаті надасть йому право претендувати на 96%. Відповідач же стверджує, що застосуванню підлягають норми чинного Закону №1402-VI, відповідно до якого до стажу роботи має зараховуватися лише час фактичного виконання позивачем обов`язків судді без врахування будь-яких інших періодів трудової діяльності позивача (88%).

Розв`язуючи цю публічно-правову суперечку, суд виходить з наступних обставин.

Як з`ясовано судом, за даними трудової книжки ОСОБА_1 з 01.09.1972 зараховано студентом 1-го курсу денного факультету Харківського юридичного інституту, а 30.06.1976 - відраховано з інституту у зв`язку із закінченням.

При цьому 12.04.1976, тобто за два місяці до закінчення інституту, ОСОБА_1 вже було обрано та зараховано на посаду народного судді Кременчуцького району у Відділ юстиції Полтавського облвиконкому (а.с. 16-18).

З огляду на цю обставину період навчання у вищому юридичному навчальному закладі, половину якого позивач просить врахувати, є період з 01.09.1972 по 11.04.1976, що становить 3 роки 7 місяців 10 днів, половина від якого складає 1 рік 9 місяців 24 дні.

Крім цього позивач просить зарахувати період проходження строкової служби в Радянській армії з 18.05.1970 по 26.05.1972, що становить 2 роки 8 днів.

Надаючи правову оцінку цим вимогам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 1 статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12.07.2018 №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Так само, пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювалися Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (надалі - Закон № 2862-ХІІ).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 Закону №1402-VIII та положення частини другої цієї статті щодо стажу, який зараховується додатково.

Тож до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.

Питання судоустрою на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді визначалися Конституцією СРСР, Конституцією Української РСР, Основами законодавства Союзу РСР і союзних республік про судоустрій в СРСР і видаваними відповідно до них іншими законодавчими актами Союзу РСР.

Так, у грудні 1958 року Верховною Радою СРСР було затверджено "Основи законодавства про судоустрій Союзу РСР, союзних і автономних республік", згідно з якими третьою сесією Верховної Ради УРСР п`ятого скликання 30.06.1960 було прийнято Закон "Про судоустрій Української РСР".

Відповідно до вказаного Закону, правосуддя в Українській РСР здійснювалось Верховним судом Української РСР, обласними судами і районними (міськими) народними судами.

Даним Законом встановлювалися вимоги до посади судді, у відповідності до статті 21 якого, народні судді обирались громадянами району на основі загального, рівного і прямого виборчого права при таємному голосуванні строком на п`ять років.

Законом УРСР від 05.06.1981 №2022-X "Про судоустрій" було збережено раніше існуючий порядок обрання суддів та передбачалося, що районний (міський) народний суд утворювався в районі, місті (крім міст районного підпорядкування), районі в місті. Народні судді районних (міських) народних судів обиралися громадянами району, міста, району в місті на основі загального, рівного і прямого виборчого права при таємному голосуванні строком на п`ять років. При цьому статтею 55 вказаного Закону були визначені єдині вимоги, що ставляться до кандидатів у судді і народні засідателі, відповідно до положень якої суддею і народним засідателем може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

При цьому питання обчислення суддівського стажу вказаними законами не регулювалися, оскільки трудовий стаж на той час визначався загальними нормами трудового законодавства.

Таким чином законодавством, яке діяло на момент призначення ОСОБА_1 суддею, не встановлювалося жодних вимог щодо стажу роботи кандидатів у судді при обранні на посаду вперше, як і не визначалося спеціального порядку обчислення суддівського стажу.

Згодом, статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років), було запроваджено правило, відповідно до якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Це правило було продубльовано у пункті 31 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років), згідно з яким до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином законодавством, яке діяло в період роботи позивача на посаді судді, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Такий висновок підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII, яким були внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень якого доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.

Відтак до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім безпосереднього суддівського стажу позивача (39 років 07 місяців 13 днів), який відповідач врахував при обчисленні грошового утримання позивача, слід також врахувати календарний період проходження ним строкової військової служби (у даному випадку 2 роки 8 днів) та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (у даному випадку 1 рік 9 місяців 24 дні).

Звідси - стаж роботи позивача на посаді судді складає 43 роки 05 місяців 15 днів, що могло б надавати йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 96% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 46% (2% х 23 роки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Однак, з урахуванням сформульованого судом вище висновку про максимальний розмір збільшення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці лише у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Всупереч наведеному відповідач, відмовляючи у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020, виходив з розрахунку 88% винагороди судді (з урахуванням лише стажу роботи позивача безпосередньо на посаді судді 39 років 07 місяців 13 днів), чим допустив порушення вимог частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII.

Відтак порушене право позивача підлягає відновленню, у зв`язку з чим суд в межах заявлених позовних вимог вважає за необхідне визнати протиправним і скасувати рішення ГУПФ в Полтавській області від 24.03.2021 №78 та зобов`язати відповідача здійснити з 17.06.2021 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020 виходячи з розрахунку 90% винагороди судді, який працює на відповідній посаді (за вирахуванням фактично виплачених сум).

Відповідно вимога позивача про перерахунок на рівні 96% задоволенню не підлягає.

Так само не підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок та виплати без обмеження граничним розміром, оскільки будь-яких ознак застосування відповідачем таких обмежень суд за наслідками вивчення матеріалів пенсійної справи не виявив.

Отже, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.03.2021 №78.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) здійснити з 17.06.2021 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно з довідкою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020, виходячи з розрахунку 90 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді (за вирахуванням фактично виплачених сум).

В іншій частині вимог - позов залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун