Справа № 200/5389/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 р. Справа№200/5389/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кониченка О.М., за участю секретаря судового засідання Купріян В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (87515, Донецької області, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59),

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління Державної податкової служби у Донецькій області № 0-0581 від 25 вересня 2020 року про накладення податкового зобов`язання відносно ОСОБА_2 у розмірі 7 535,39 гривень, за податковий період 2019 року.

Крім того, просила суд стягнути з відповідача судові витрати зі сплаченого судового збору у розмірі 908 грн., а також витрати по наданню правничої допомоги у розмірі 3000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на той факт, що вона є власником будівлі - Корівник № 2, площею 722,3 кв м., який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Податковим повідомленням - рішенням № 0-0581 від 25 вересня 2020 року позивачу, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового Кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання, а саме податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченої фізичним особами, які є власниками нежитлової нерухомості, податковий період 2019 рік, сума зобов`язання - 7 535, 39 гривень.

Зазначила, що вищезазначене майно не підпадає під дію пп. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та коду 1271 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та не звільняється від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач не є сільгоспвиробником, нею не укладались цівільно- правові угоди щодо користування (розпорядження) зазначеним майном.

Ухвалою від 11 травня 2021 року суд прийняв до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі 200/5389/21-а за позовом до ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, призначивши її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 07 червня 2021 року.

04 червня 2021 року через канцелярію суду відповідачем наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві, зазначивши, що нерухоме майно, яке належить позивачу на праві власності не підпадає під дію підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ як об`єкт нерухомості, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Будівлі, які мають інший код, ніж 1271, але використовуються у сільськогосподарській діяльності, оподатковуються на загальних підставах.

У судовому засіданні 07.06.2021 року суд відклав розгляд справи на 29.06.2021 року.

29.06.2021 року суд відклав розгляд справи на 05 липня 2021 року.

Ухвалою від 05 липня 2021 року суд ухвалив подальший розгляд справи №200/5389/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судове засідання на 19 липня 2021 року.

19.07.2021 року суд відклав розгляд справи на 27 липня 2021 року.

27 липня 2021 року суд відклав розгляд справи на 03 серпня 2021 року.

Ухвалою від 03 серпня 2021 року суд відклав розгляд справи за клопотанням позивача, призначивши підготовче судове засідання на 06 вересня 2021 року.

Ухвалою від 06 вересня 2021 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі № 200/5389/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, призначивши судове засідання на 14 вересня 2021 року.

13 вересня 2021 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення по справі.

14 вересня 2021 року відкладено розгляд справи на 21 вересня 2021 року.

21 вересня 2021 року оголошена перерва до 28 вересня 2021 року.

28 вересня 2021 року оголошена перерва до 05 жовтня 2021 року.

30 вересня 2021 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення по справі.

30 вересня 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів, витребуваних судом.

04 жовтня 2021 року від представника відповідача до суду надійшов розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік.

У судовому засіданні 05 жовтня 2021 року оголошена перерва до 11 жовтня 2021 року.

07 жовтня 2021 року від представника позивача до суду надійшли копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності.

11 жовтня 2021 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення.

11 жовтня 2021 року у судовому засіданні оголошена перерва до 28 жовтня 2021 року.

26 жовтня 2021 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення.

Розглянувши матеріали справи та всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши позивача, представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідач, Головне управління ДПС у Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, яке реалізує владні управлінські функції у сфері оподаткування, визначені Податковим кодексом України та законами України в сфері оподаткування, включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань за номером 44070187, як структурний підрозділ ДПС УКраїни.

Позивач, фізична особа підприємець, ОСОБА_1 є власником житлової та нежитлової нерухомості, та є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Основними видами діяльності позивача є індивідуальна мистецька діяльність, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, надання інших інформаційних послуг, надання інших індивідуальних послуг, інші види освіти (всі з 21.05.2019 року), розведення крупної рогатої худоби молочних порід (заява позивача щодо державної реєстрації фізичної особи підприємця від 20.02.2021 року щодо видів економічної діяльності, у тому числі основний, який вказується першим: 2).01.41), розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів (заява позивача щодо державної реєстрації фізичної особи підприємця від 20.02.2021 року щодо видів економічної діяльності, у тому числі основний, який вказується першим: 3) 01.42).

Крім того, позивач є платником єдиного податку (2 група) з 01.06.2019 року.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем було укладено два нотаріально посвідчені договори купівлі- продажу ? частки нерухомого майна від 29 червня 2017 року та 30 червня 2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. від 29.06.2017 року та 30.06.2017 року (з урахуванням двох договорів про внесення змін від 29.08.2017 року) за реєстровими номерами №№ 2293,2320, 3319,3318.

Предметом вищезазначених договорів є придбання у власність ? частку будівлі Корівника № 2 позначеного на технічному плані літерою А, матеріали стін цегляні, знаходиться також замощення (І) асфальтобетон, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , площею 722, 3 кв.м.

Так, за даними Витягів від 29.06.2017 року № 90836522, від 30.06.2017 року № 90883161, від 29.08.2017 року № 95756826, 95757085 вбачається, що позивач є власником насупного майна «Загальна площа (кв.м): 722,3, Опис: Корівник № 2 позначений на

технічному плані літерою А, матеріали стін цегляні, знаходиться

також замощення (І) асфальтобетон, Київська обл., Бородянський р., с. Мигалки, вулиця Шевченка, будинок 11/2, спільна власність ? частка.

Зазначена інформація підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження лб`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, отриманого посадовою особою Донецького окружного адміністративного суду від 05.10.2021 року.

Тобто, позивач є власником цілого об`єкту нерухомого майна внаслідок укладання двох договорів купівлі продажу частки нерухомого майна (1/2 + 1/2 = 1 частка) загальною площею 722,3 кв.м.

У відповідності до Технічного паспорту на виробничий об`єкт, розташований за адресою АДРЕСА_2 визначено цільове призначення об`єкту Корівник № 2.

25 вересня 2021 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області було сформовано та направлено на адресу позивача податкове повідомлення рішення № 0-0581 від 25 вересня 2020 року, яким позивачу, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового Кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання, а саме податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваного фізичним особами, які є власниками нежитлової нерухомості, податковий період 2019 рік. Сума податкового зобов`язання з цього податку визначена у розмірі 7535, 39 гривень.

Позивач отримавши вищезазначене податкове повідомлення- рішення неодноразово зверталась на адресу відповідача щодо надання роз`яснень з приводу та підстав його прийняття та проведення звірки (долучені до матеріалів справи).

Відповідачем надавались роз`яснення, які долучені до матеріалів справи відповідно до яких відповідач звертав увагу позивача, що податок обчислений відносно об`єкта нерухомого майна- будівлі, а не споруди сільськогосподарського призначення (82/т/99-05-24-13-34 від 01.02.2021, 184/т/05-99-24-13-34 від 09.03.2021).

Частиною першою статті 67 Конституції України закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями ПК України, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно до п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 67 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За приписами пп. 19-1.1.22, пп. 19-1.34 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3цього Кодексу, зокрема здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно п. 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Пунктом 58.2 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг .

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пункту 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Пунктом 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зважаючи на зміст наведених законодавчих норм, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради, яке виконується шляхом прийняття відповідного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи відповідно до Рішення Пісківської селищної ОТГ № 1-29 від 21 червня 2018 року (копія якого з Додатками долучена до матеріалів справи), оприлюдненого на офіційному сайті Пісківської громади, у Додатку 5 визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Пісківської селищної об`єднаної територіальної громади, встановлені на 2019 рік та які вводяться в дію з 01 січня 2019 року

Відповідно до зазначеного Додатку «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, які зазначені у Державному класифікаторі будівель та споруд» не містять у собі ставку податку (стоїть прочерк у графі «Ставка»).

У Додатку 6 до Рішення Піскіської селищної ради ОТГ № 1-29 від 21 червня 2018 року, визначений перелік пільг для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до п.п 266.4 2 п 266.4 ст. 266 Податкового Кодексу України, із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Пісківської селищної ОТГ. Пільги встановлені на 2019 рік та вводяться в дію з 01 січня 2019 року

Відповідно до зазначеного Додатку, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки об`єкти вказані и ст. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України Податкового Кодексу.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та які не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

При цьому, виходячи із системного тлумачення вищевказаної норми ПК України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Кожен з визначених підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и"), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо.

Згідно з пунктом "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Так, згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. При цьому, він не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).

Поняття ж "сільськогосподарський товаровиробник" визначено підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14, згідно з яким це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 АК України зазначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV цього Кодексу "Спеціальні податкові режими", до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники. Таким чином, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235. пункту 14.1 статті 14 ПК України застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено вказаним підпунктом.

Отже, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати застосування визначень поняття сільськогосподарського товаровиробника у наведених законодавчих актах для цілей визначення змісту статусу сільськогосподарського товаровиробника, оскільки наведені поняття "сільськогосподарський товаровиробник" не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке має чітко обмежену сферу застосування. Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

На користь висновку, що нормою підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено податкову пільгу, в тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII, підпункт "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Вирішуючи питання щодо наявності у Позивача права на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, підлягало встановленню чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права у період 2019 року.

Корівник який є власністю позивача підпадає під дію підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового Кодексу України та Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 (1271.1 Будівлі для твариництва).

Однак, суд зазначає, що придбавши дві частині корівника у 2017 році позивач звернувся до Мигалківської сільської ради VII скликання із клопотанням.

Рішенням № 2/12-32 від 28 серпня 2018 року Мигалківська сільська рада Бородянського району Київської області надала дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відвідення у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га в АДРЕСА_2 на території Мигалківської сільської ради Бородянського району Київської області.

Крім зазначеного документу доказів того, що позивачем здійснювались будь- які дії щодо ремонту, реконструкції або експлуатації корівника за цільовим призначенням позивачем до суду не надано.

Сільськогосподарська продукція, відповідно до п.п. 14.1.234 п.п.14.1 ст.14 ПК України - це продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Позивачем не було надано жодного документу на підтвердження того, що на момент направлення спірного ППР вона була сільськогосподарським товаровиробником, внаслідок чого була б звільнена від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також в податковий період, за який нараховано податкове зобов`язання (2019 рік), у Позивача не був зареєстрований необхідний вид діяльності (КВЕД) сільськогосподарського товаровиробника.

КВЕД 01.41 та 01.42, якими передбачено розведення великої рогатої худоби молочних порід та іншої рогатої худоби було зареєстровано Позивачем лише шляхом надання відповідної заяви від 20.02.2021 року.

Як зазначив представник відповідача у своїх письмових поясненнях від 26.10.2021 року, які надійшли до суду 26.10.2021, податок було нараховано Бородянською ДПІ Ірпінського управління ГУ ДПС у Київській області з урахуванням Рішення Пісківської ОТГ «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Бучанського району на 2019 рік», а саме 0.50% від мінімальної заробітної плати на 1 січня 2019 року у розмірі 20,87грн.

Головним управлінням ДПС у Донецькій області в автоматичному режимі було сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 25.09.2021 №0-0581 на суму 7535,39 гривень, тобто без внесення будь-яких змін до бази даних.

Відповідно до бази даних ГУ ДПС у Донецькій області («Реєстрація ПП» - «Об`єкти нерухомості») за ОСОБА_1 рахується розмір частки у праві спільної власності площею 361,15кв.м від загальної площі об`єкта розміром 722,30 кв.м.

З урахуванням позицій викладених сторонами та доказами наданими сторонами, зібраними судом за власною ініциативою, судом зроблено наступні висновки:

1) Ставка, яку застосував податковий орган при обчисленні податку у розмірі 0,50% від мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2019 року (у розмірі 20,87грн.) є необгрунтованою, оскільки Рішенням Пісківської ОТГ «Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Бучанського району на 2019 рік» така ставка податку саме щодо корівників не була встановлена у зазначеній графі наявний прочерк.

У відповідності до приписів пп.12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України в редакції, яка діяла до набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" № 466-IX від 16.01.2020, який набрав чинності з 23.05.2020 було передбачено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Таким чином, якщо сільська, селищна, міська рада або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняли рішення про встановлення конкретний ставок з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ( в тому числі і по корівникам), то мінімальною ставкою такого податку є «0» відсотків.

Зазначена позиція суду відповідала роз`ясненню ДФС України, яка була розміщена на офіційному веб-порталі Державної фіскальної служби України у Загальнодоступному інформаційно-довідковому ресурсі (категорія 106.08) (копія міститься у матеріалах справи).

2) Суд звертає увагу податкового органу на ту обставину, що при обчисленні податку орган владних повноважень не врахував ту обставину, що позивач є власником корівника загальною площею 722,3 кв.м., а податок був обрахуваний із розміру 361,15 кв.м.(1/2 частка). Тому як би Пісківською ОТГ була встановлена ставка податку щодо корівників, то відповідно сума податкового зобов`язання була визначена у податковому повідомленні- рішенні невірно (повинна застосовуватись до всієї площі корівника -722,3 кв.м), що слугувало самостійною підставою для його скасування.

З огляду на викладене позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління Державної податкової служби у Донецькій області № 0-0581 від 25 вересня 2020 року про накладення податкового зобов`язання відносно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 101, у розмірі 7 535,39 гривень, за податковий період 2019 року підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування витрат по наданню правничої допомоги у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, у випадку задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Так, позивачем в обґрунтування позиції щодо відшкодування судових витрат у справі щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № 0-0581 від 25 вересня 2020 року до суду наданий розрахунок судових витрат, в тому числі витрат по наданню правничої допомоги наданої адвокатом Карповою Н.В. у розмірі 3000 гривень, яка складається з: консультація з приводу виниклого спору з аналізом судової практики (складання висновку) - 2 години (250 гривень за 1 годину) - 500 гривень; збирання доказів для звернення із позовом до суду - 500 гривень; складання адміністративного позову з виготовленням додатків 2 000 гривень.

Крім того, позивачем надана квитанція на оплату юридичних послуг № 1 від 19.04.2021 року, видана адвокатом Карповою Н.В., що позивачу надані: консультація з приводу виниклого спору - 2 години (250 гривень за 1 годину) - 500 гривень; збирання доказів для звернення із позовом до суду - 500 гривень; складання адміністративного позову з виготовленням додатків 2 000 гривень, усього сплачено у готівковій формі -3000 грн. та копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю ЗП 002529 від 12.03.2020 року, виданого ОСОБА_3

02 вересня 2021 року від позивача засобами електронного зв`язку до суду надійшли копії наступних документів: договору про надання правової допомоги № 41 від 01.09.2021 року, укладеного позивачем із адвокатом Карповою Н.В. про надання правової допомоги у справі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № 0-0581 від 25 вересня 2020 року, Доручення № 1 від від 01.09.2021 року, яке є Додатком № 1 до вищевказаного договору, ордеру № 1060187 від 01.09.2021 року (оригінали та належним чином просвідчені копії вищезазначених документів надійшли до суду 07 вересня 2021 року).

Відповідач у своєму відзиві зазначив про свою позицію щодо відмови у задоволені позову у повному обсязі.

У чисельних поясненнях відповідач не спростовував розмір заявлених судових витрат, щодо наданої правової допомоги, не заявляючи про неспівмірність та необґрунтованість заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу.

Суд зазначає, що позивач фактично підтвердив розмір судових витрат наданими документами.

При визначенні суми відшкодування суд виходив із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Оцінивши усі необхідні аспекти: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, суд дійшов обґрунтованого висновку, що винагорода за послуги адвоката підлягає стягненню з відповідача у розмірі 3000 грн.

Доказів того, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо, відповідачем до суду ненадано.

У відповідності до приписів ст. 139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у розмірі 908 грн., оскільки саме така сума була сплачена при поданні адміністративного позову.

Керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного Управління Державної податкової служби у Донецькій області № 0-0581 від 25 вересня 2020 року про накладення податкового зобов`язання відносно ОСОБА_2 у розмірі 7 535,39 гривень, за податковий період 2019 року - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного Управління Державної податкової служби у Донецькій області № 0-0581 від 25 вересня 2020 року про накладення податкового зобов`язання відносно ОСОБА_2 у розмірі 7 535,39 гривень, за податковий період 2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецькій області (, 87515, Донецької області, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та понесені витрати по наданню правничої допомоги у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частина рішення складена і підписана 28 жовтня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 08 листопада 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 297 КАС України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Кониченко