Справа № 640/14624/20
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м. Київ № 640/14624/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу,

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Національного банку України

про визнання протиправними та скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» від 11.06.2020 №1352.

В обґрунтування заявлених вимог представником позивача зазначено, що розпорядження відповідача є неправомірним оскільки позивач діяв у відповідності до умов Договору та Правил страхування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 02.07.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання про заміну відповідача у справі на Національний банк України (, вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601), з тих підстав, що Пунктом 8 Розділу «II Прикінцеві положення» Закону № 79-IХ установлено, що з 1 липня 2020 року Національний банк України, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку є процесуальним правонаступником Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у судах у межах повноважень, встановлених Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Відповідно до статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником.

Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає про необхідність здійснення заміни Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на правонаступника - Національний банк України (, вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601).

Представником відповідача подано відзив, у якому просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі, оскільки він діяв у межах повноважень, визначених законодавством України.

Так, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06 березня 2019 року між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та ТОВ "ОТОКОЧ УКРАЇНА" було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-2802-00046/00003 (далі - Договір страхування), предметом страхування якого є автомобіль Nissan QASHQAI державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

04 червня 2019 року ТОВ "ОТОКОЧ УКРАЇНА" звернулось до ПАТ «Страхова компанія/ «Українська страхова група» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Страховиком встановлено, що 02 червня 2019 року ТЗ Nissan QASHQAI державний реєстраційний номер НОМЕР_1 керував гр. ОСОБА_1 , який згідно довідки НПУ №547486 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

В подальшому було отримано копію Тестування на алкоголь від 02.06.2019 року №3515 ОСОБА_1 , згідно якого вміст алкоголю в крові складає 1.84 %о

Згідно пп. 3.1.6. п.3.1. р.З Договору страхування передбачено, що не визнаються страховими випадки, події, які настали внаслідок або під час керування застрахованим ТЗ водієм, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та/або перебував під впливом наркотичних чи токсичних речовин та/або перебував під впливом медичних препаратів, застосування яких протипоказане при управлінні ТЗ.

Відповідно пп. 16.1.11 п.16.1 р.16 Договору страхування, підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування або страхових виплат є випадки, передбачені чинним законодавством України, цим Договором, а також, якщо подія, що призвела до збитків, сталася за будь-якої умови, зазначеної у Розділі 3 Частини 2 Договору.

Враховуючи вищезазначене ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 22.08.2019 року направило ТОВ "ОТОКОЧ УКРАЇНА" лист з повідомленням про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Тим самим виконало умови Договору страхування.

10 січня 2020 року ПАТ «СК «УСГ» отримало Вимогу Нацкомфінпослуг про надання копії страхової справи для перевірки, в зв`язку із отриманням скарги ТОВ «ОТОКОЧ УКРАЇНА».

За результатами перевірки страхової справи ПАТ «СК «УСГ» отримало Акту про порушення, вчинені ПАТ «СК «УСГ» на ринку фінансових послуг від 27.01.2020 року №123/13- 4/15, в якому зазначено про порушення Компанією вимог законодавства про фінансові послуги, а саме частини другої ст.20 Закону України «Про страхування» та повідомлення про його розгляд 18.02.2020 року.

В Акті про порушення, вчинені ПАТ «СК «УСГ» на ринку фінансових послуг зазначено, що ПАТ «СК «УСГ» не надало «належних доказів», що водій ТЗ ОСОБА_1 на момент ДТП знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

22 червня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» , ідентифікаційний код юридичної особи 30859524, (далі - ГІАТ «СК «УСГ» або Компанія) отримало Розпорядження Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування заходу впливу до ПАТ «СК УСГ» від 11.06.2020 №1352 (далі - Розпорядження), яке прийнято на підставі розгляду Акту про порушення, вчинені ПАТ «СК «УСГ» на ринку фінансових послуг від 27.01.2020 року №123/13-4/15, в якому зазначено про порушення Компанією вимог законодавства про фінансові послуги, а саме частини другої ст.20 Закону України «Про страхування».

Не погоджуючись із прийнятим Розпорядженням, вважаючи його необґрунтованим та таким, що порушує його права, позивач звернувся з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 № 2664-III, Положенням про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 № 2319.

Отже, правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначено Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12.07.2001 № 2664-III, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон або Закон № 2664-III).

Крім того, Розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 № 2319 затверджено Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, яке визначає порядок провадження у справах про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, механізм прийняття рішень Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування заходів впливу (в подальшому - Положення).

Частиною першою статті 27 Закону № 2664-III передбачено, що одним із основних завдань національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є, зокрема, захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування у межах своїх повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг.

Вимогами статті 39 Закону № 2664-III передбачено, що у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Частиною першою статті 40 Закону № 2664-III визначено перелік заходів впливу, які може застосовувати Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.

Відповідно приписів вказаної норми Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу:

1) зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення;

2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи;

3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону;

4) тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію;

6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи;

7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги;

8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій;

9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Порядок та умови застосування заходів впливу встановлюються законами України та нормативно-правовими актами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Положення комісія може застосовувати такі заходи впливу:

1) зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення;

2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи;

3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтею 41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»;

4) тимчасово зупиняти (обмежувати) або анулювати (відкликати) ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг;

5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію;

6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи;

7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги;

8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій;

9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.

Пунктом 2.2 Положення передбачено, що рішення про зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Вказана норма узгоджується з приписами пункту 12 частини першої статті 28 Закону № 2664-III яким визначено, що Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач відмовляючи у виплаті страхового відшкодування посилався на положення пп. 16.1.11 та пп. 3.1.6 Договору страхування, при цьому зазначивши, що водій який керував застрахованим ТЗ перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до п. 16.1 Розділу 16 Договору страхування: «Підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування а бо страхових виплат є випадки, передбаченні чинним законодавством України, цим Договором, а також:

16.1.11, якщо подія, що призвела до збитків, сталася за будь-якої умови зазначеної у Розділі 3 Частини 2 Договору або внаслідок навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку».

У свою чергу, згідно з п. 3.1 Розділу 3 Договору страхування: «Страховими випадками не визнаються події, які настали внаслідок або під час:

3.1.6. керування застрахованим ТЗ водієм, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння та/або перебував під впливом наркотичних чи токсичних речовин та/або перебував під впливом медичних препаратів, застосування яких протипоказане при управління ТЗ».

З аналізу змісту процитованих положень Договору страхування та з урахуванням обставин справи вбачається, що не визнаються страховою подією та є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування може бути:

подія, яка настала внаслідок керування ТЗ водієм, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння (перший юридичний склад);

подія, яка настала під час керування ТЗ водієм, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння (другий юридичний склад). Тобто тільки за наявності юридичного складу вказаної норми Договору страхування (однієї із умов зазначених вище) може наступати правовий наслідок, що полягає у не визнанні певних подій страховими подіями та, як результат, не виплаті страхового відшкодування.

Важливим моментом у правозастосуванні є правильне встановлення наявності юридичного складу норми (умов), а у даному випадку подія (дорожньо-транспортна пригода) повинна настати або «внаслідок», або «під час» керування водієм ТЗ у стані алкогольного сп`яніння.

При перевірці наявності першою юридичного складу (пп. 1 п. 28 даного Відзиву) Позивач повинен був встановити прямий причинно-наслідковий зв`язок між дорожньо- транспортною пригодою та алкогольним сп`янінням, якщо таке мало місце, тобто така пригода повинна бути об`єктивним наслідком перебування водія у стані алкогольного сп`яніння, а не сам факт такого сп`яніння.

Однак, при прийнятті спірного Розпорядження Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг не було встановлено зазначеного вище причинно-наслідкового зв`язку, а Позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження його наявності.

Разом з тим, при перевірці наявності другого юридичного складу (пп. 2 п. 28 даного Відзиву) Позивач зобов`язаний був встановити факт перебування водія у стані алкогольного сп`яніння саме під час керування ТЗ, тобто до та в момент настання дорожньо-транспортної пригоди.

Проте, як вбачається із наявних матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення та інших супутніх до нього документів, дорожньо- транспортна пригода відбулась 02 червня 2019 року о 01 годині 30 хвилин, а тестування на алкоголь водія ТЗ було здійснено лише 02 червня 2019 року о 04 годині 52 хвилини, тобто майже через три з половиною години після вказаної події.

Вказані обставини не дають підстави стверджувати, що водій ТЗ перебував у стані алкогольного сп`яніння саме у момент дорожньо-транспортної пригоди, а не після такої пригоди до моменту прибуття працівників поліції, а тому у Позивача не було достатніх та вагомих підстав вважати обставину перебування водія під час керування ТЗ встановленою.

Таким чином, Позивач не встановив всіх обставин, з якими положення Договору страхування пов`язують настання певного правового наслідку - відмови у виплаті страхового відшкодування, що свідчить про порушення умов такого Договору Позивачем і, як результат ч. 2 ст. 20 Закону України «Про страхування».

Крім того, на водія, який керував застрахованим транспортним засобом працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За результатами розгляду вказаного протоколу із доданими до нього матеріалами судом було встановлено відсутність у діях водія складу адміністративного правопорушення, що слугувало підставою для закриття провадження у справі (постанова Сквирського районного суду Київської області від 19.07.2019 року по справі № 376/1619/19 міститься в матеріалах справи).

Вказана підстава для закриття провадження у справі відносно водія ТЗ є так званою реабілітуючою підставою, що виключає в подальшому будь-які негативні правові наслідки для такої особи, зокрема, твердження про те, що особа перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи той факт, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність саме за керування ТЗ у стані алкогольного сп`яніння, то та обставина, що суд не встановив достатніх підстав вважати, що у діях водія наявний склад адміністративного правопорушення свідчить про не встановлення факту перебування особи, яка керувала ТЗ у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, питання встановлення чи спростування факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння належить до виключної компетенції суду, а тому Позивач всупереч рішення суду вважав встановлено обставину, що має вирішальне значення для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування.

Підсумовуючи вказане вище, суд не погоджується з доводами позивача щодо прийняття протиправного Розпорядження, а отже вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частини третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх відмови у задоволенні в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. І Федорова, 32А, ) до Національного банку України (, вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601), про визнання протиправними та скасування розпорядження - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур