Справа № 580/3225/21
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року справа № 580/3225/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб відповідача (державного виконавця) щодо не зняття арешту з майна позивача при фактичному виконанні в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом у виконавчих провадженнях №43366898 та №39827400;

- зобов`язати посадових осіб відповідача зняти арешт з усього нерухомого майна позивача.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 15.04.2021 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести виконавчі дії по зняттю арештах з нерухомого майна та повідомити реєстраційний номер виконавчого провадження, в якому державним виконавцем накладено арешт, підстави відкриття та закінчення виконавчого провадження, вказати сторони виконавчого провадження. За результатами розгляду вказаної заяви позивач отримав лист відповідача №5458,5460/19.25-35/25640 від 06.05.2021, яким порушені у заяві питання не розглянуті, роз`яснено положення статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої арешт може бути знятий за рішенням суду, та у знятті арешту з нерухомого майна позивача було відмовлено.

Відповідач проти позову заперечив. 22.06.2021 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебували виконавчі провадження: №29811590, по якому відсутні відомості про сплату позивачем боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження; №29746735, по якому відсутні відомості про сплату позивачем боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження; №29746270, по якому відсутні відомості про сплату позивачем боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження; №46982702, по якому позивачем не сплачений виконавчий збір 85 грн. та витрати виконавчого провадження у сумі 207 грн. 30 коп.; №39827216 та №43366768, по яким позивачем не сплачено витрати виконавчого провадження у сумі 207 грн. 30 коп. Враховуючи наявність у позивача не сплачених виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, підстави для зняття арешту з нерухомого майна позивача відсутні.

Також відповідач вважає, що спір не є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З вказаних підставі просив у задоволенні позову відмовити.

29.01.2021 позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що на момент закінчення виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на майно позивача, зобов`язання по сплаті боргу у позивача були відсутні, як і відсутні будь-які актуальні грошові зобов`язання перед іншими кредиторами та перед Державним бюджетом. Доводи відповідача про наявність не сплачених боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є необгрунтованими та не підтверджені доказами.

Ухвалою суду від 31.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно з листом Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.03.2021 №13656 за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у Придніпровському відділі ДВС м Черкаси перебувало виконавче провадження №37786624 з примусового виконання вимоги №ф-1136-у, виданої 23.01.2013 УПФУ у м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ у м. Черкаси заборгованості в розмірі 1551,79 грн, яке було відкрито 26.04.2013.

26.04.2013 державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №37786624 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відомості про обтяження нерухомого майна позивача зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис №1085277, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

06.09.2013 виконавче провадження №37786624 закінчено на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на дату прийняття процесуального рішення), та виконавчий документ направлено до Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції для виконання за місцем працевлаштування боржника та в подальшому виконано.

З листа Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №3664//3665/19.25-35/17548 від 05.04.2021 вбачається, що на виконанні у Центральному відділі перебували виконавчі провадження №43366898 та №39827400 з виконання вимоги №Ф-1136у від 23.01.2013 УПФУ про стягнення з позивача на користь УПФУ боргу у сумі 1551 грн. 79 коп. Останнє виконавче провадження 19.11.2015 завершено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Позивачем не сплачено витрати виконавчого провадження у сумі 207 грн. 30 коп. Згідно п. 1.2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, виконавчі провадження, які завершені до 2017 року включно, станом на 05.04.2021 знищені.

15.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що на виконанні у відповідача перебували виконавчі провадження №43366898 та №39827400, та просив провести виконавчі дії по зняттю арешту з нерухомого майна.

Відповідач листом №5458,5460/19.25-35/25640 від 06.05.2021 повідомив позивача, що виконавчі провадження, які завершені до 31.12.2017, та виконавчі провадження, відкриті за постановами про накладення адміністративного стягнення, що завершені до 31.12.2019 станом на 06.05.2021, включені до акту про вилучення виконавчих проваджень та знищені. У відповідача відсутні відомості про виконання виконавчих проваджень, та відсутні відомості про сплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, вказані обставини унеможливлюють зняття арешту з майна позивача.

Вважаючи відмову у знятті арешту протиправною, позивач звернувся до суду.

Спеціальним законом, що визначав на час виникнення спірних правовідносин умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» до підстав зняття арешту належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 31) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що на виконанні у Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.03.2021 №13656 за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження перебувало виконавче провадження №37786624 з примусового виконання вимоги №ф-1136-у, виданої 23.01.2013 УПФУ у м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ у м. Черкаси заборгованості в розмірі 1551,79 грн, яке було відкрито 26.04.2013.

26.04.2013 державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №37786624 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відомості про обтяження нерухомого майна позивача зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис №1085277, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

06.09.2013 виконавче провадження №37786624 закінчено на підставі п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на дату прийняття процесуального рішення), та виконавчий документ направлено до Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції для виконання за місцем працевлаштування боржника та в подальшому виконано.

Отже підстави для зняття арешту, накладеного на майно позивача, під час закінчення виконавчого провадження №37786624 згідно з постановою державного виконавця від 06.09.2013 були відсутні.

Після передачі вимоги №ф-1136-у, виданої 23.01.2013 УПФУ у м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ у м. Черкаси заборгованості в розмірі 1551,79 грн, на виконанні у відповідача перебували виконавчі провадження №43366898 та №39827400 про стягнення з позивача на користь УПФУ боргу у сумі 1551 грн. 79 коп.

19.11.2015 виконавче провадження №39827400 було завершено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Матеріали виконавчих проваджень №43366898 та №39827400 були знищені.

Згідно з листом відповідача від 05.04.2021 №3664/3665/19.25-35/17548 витрати виконавчого провадження у сумі 207.30 грн. позивачем не сплачені.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17.

Отже відповідно до зазначеної статті й Інструкції №512/5, враховуючи наявність несплачених витрат виконавчого провадження у сумі 207 грн., відповідач, завершуючи виконавчі провадження №43366898 та №39827400 (в рамках яких був накладений арешт на все майно позивача), правомірно не зняв накладений арешт на майно позивача.

Водночас суд зазначає, що згідно п.п. 3.7.4 п. 3.7 Інструкції №512/5 у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

Згідно п.п. 3.13.2 п. 3.13 Інструкції №512/5 у разі якщо виконавче провадження було завершено, а витрати на організацію та проведення виконавчих дій не були стягнуті, постанова про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій виділяється в окреме провадження в порядку, передбаченому підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 цього розділу.

Відповідачем не надано доказів винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження та її виділення в окреме провадження, отже на час розгляду справи будь-яка заборгованість позивача відсутня.

Враховуючи зазначене, відмова відповідача у знятті арешту з майна боржника є протиправною, тому позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Водночас суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для зняття арешту з майна позивача у зв`язку з наявністю несплачених боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у інших виконавчих провадженнях, а саме: №29746270, №297746735, №29811590, №39827216, №43366768, оскільки арешт був накладений у виконавчому провадженні №37786624 (у подальшому 43366898, 39827400).

Суд також не погоджується з доводами відповідача про те, що даний спір не є публічно-правовим, враховуючи таке.

Згідно ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Враховуючи, що спір стосується виконання вимоги УПФУ у м. Черкаси №ф-1136у від 23.01.2013, і позивач оскаржує бездіяльність державного виконавця щодо зняття арешту на його майно, накладеного у виконавчому провадженні, у якому він є боржником, справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 12, 72-77, 242- 243, 245-246, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (просп. Хіміків, 50, м. Черкаси, 18018, ) у знятті арешту з майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у виконавчих провадженнях №43366898 та №39827400.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (просп. Хіміків, 50, м. Черкаси, 18018, ) винести постанову про зняття арешту з усього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного постановою державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26 квітня 2013 року у виконавчому провадженні №37786624.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (просп. Хіміків, 50, м. Черкаси, 18018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий Алла РУДЕНКО