Справа № 600/3527/21-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/3527/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Чернівецького міського голови, яка призвела до звільнення без подальшого працевлаштування ОСОБА_1 - заступника директора, начальника управління комунальної власності департаменту розвитку із займаної посади, у зв`язку із ліквідацією департаменту розвитку Чернівецької міської ради згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України без пропозиції працевлаштування на посаду відповідно кваліфікації в новостворений департамент соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради;

- зобов`язати Чернівецького міського голову прийняти рішення, чи вчинити дії для працевлаштування на відповідну посаду за фахом, ОСОБА_1 у департаменті соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради;

- за незаконну бездіяльність стягнути з Чернівецької міської ради середньомісячний заробіток заступника директора, начальника управління комунальної власності департаменту розвитку або заробітку працівника аналогічної кваліфікації у департаменті соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради за період вимушеного прогулу з моменту звільнення 30 червня 2021 року по дату працевлаштування у департаменті соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1.Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.08.2020 року згідно розпорядження №1027-к від 14.08.2020 року останнього призначено на посаду - заступника директора, начальника управління комунальної - власності Департаменту розвитку Чернівецької міської ради.

Разом з тим, рішенням 4 сесії VІІІ скликання № 177 від 15 квітня 2021 року вирішено ліквідувати з 01.07.2021 року Департамент розвитку Чернівецької міської ради.

Зазначив, що 30.06.2021 року відповідачем прийнято розпорядження, яким останнього звільнено з посади у зв`язку із ліквідацію департаменту, яке позивач вважає необґрунтованим, безпідставним та прийнятим з порушенням норм трудового законодавства, з огляду на наступне.

Вважає, що фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація департаменту, і за таких умов роботодавець зобов`язаний був дотриматися процедури звільнення у зв`язку з реорганізацією, зокрема: довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників; персонально попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення; запропонувати працівникові іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю - рівнозначну або нижчу посаду; за відсутності згоди на переведення на іншу посаду - отримати попередню згоду виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, на звільнення працівника.

Звертав увагу суду на те, що якщо ліквідація юридичної особи роботодавця передбачає безальтернативне звільнення всіх його працівників, то в разі реорганізації можливість звільнення працівника настає лише в разі неможливості перевести, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Відтак, на думку позивача роботодавець - Чернівецький міський голова, зобов`язаний був запропонувати останньому іншу роботу, чого зроблено не було. Крім того, не було надано позивачеві доказів відсутності вакантних посад на час його звільнення.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Внаслідок затвердження міською радою нової структури, було ліквідовано департамент розвитку Чернівецької міської ради як юридичну особу, в якому було робоче місце позивача, а функції департаменту перейшли до двох новоутворених виконавчих органів міської ради, які є юридичними особами, зокрема до департаменту соціально - економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради та управління комунальної власності Чернівецької міської ради.

Наголошував на тому, що функції управління майном комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, які перебуваючи на посаді заступника директора, начальника управління комунальної власності департаменту розвитку Чернівецької міської ради здійснював позивач, внаслідок ліквідації та утворення виконавчих органів Чернівецької міської ради перейшли до управління комунальної власності Чернівецької міської ради.

Заперечуючи проти позову також зазначив, що у відповідача не було можливості запропонувати позивачеві іншу посаду у департаменті розвитку міської ради на виконання вимог трудового законодавства, оскільки згідно рішенням міської ради від 15.04.2021 року №177 відбулась повна ліквідація цього департаменту, як юридичної особи.

Крім того зазначив, що 23.06.2021 року позивачем подано заяву до відповідача, про звільнення із займаної посади 30.06.2021 року на п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією департаменту розвитку міської ради.

Відтак вважає, що подаючи заяву такого змісту, позивач вказав на своє волевиявлення щодо припинення трудових відносин із відповідачем, а тому у відповідача відсутній обов`язок пропозиції щодо роботи у новому виконавчому органі.

Також на думку відповідача, позовна вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не ґрунтується на нормах законодавства.

3. Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в обґрунтування якого наведені переважно подібні аргументи, які викладенні в позовній заяві. Крім того, заявлено клопотання про витребування доказів.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

2. 05.10.2021 року усною ухвалою суду залишено без розгляду клопотання про витребування доказів.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених в адміністративному позові. В судовому засіданні подав заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження.

2. Представник відповідача в судовому засіданні подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу в порядку письмового провадження, проти задоволення позову заперечував з підстав наведених у відзиві.

3. Враховуючи приписи статті 194 КАС України, та подання учасниками справи заяв про розгляд справи у порядку письмового провадження, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. Розпорядженням Чернівецького міського голови від 14.08.2020 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора, начальника управління комунальної власності департаменту розвитку Чернівецької міської ради, в порядку переведення за його згодою, як такого, що перебуває в кадровому резерві міської ради.

2. Рішенням Чернівецької міської ради від 15.04.2021 року № 177 "Про внесення змін та доповнень до рішення міської ради VIII скликання від 25.03.2021 року" № 132 "Про структуру виконавчих органів Чернівецької міської ради", затверджено нову структуру виконавчих органів Чернівецької міської ради, а саме вирішено утворити з 15.06.2021 року департамент соціально - економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецького міської ради та Управління комунальної власності Чернівецької міської ради.

3. Рішенням Чернівецької міської ради від 31.05.2021 року № 253 затверджено положення про утворені виконавчі органи в тому числі і Положення про департамент соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради, до яких перейшли функції ліквідованого Департаменту розвитку Чернівецької міської ради.

4. Згідно Положення про управління комунальної власності Чернівецької міської ради, управління є виконавчим органом Чернівецької міської ради, юридичною особою, може набувати майнові і немайнові права та обов`язки.

5. 16.04.2021 року позивач ознайомлений з персональним попередженням Чернівецького міського голови про його вивільнення у зв`язку з ліквідацією департаменту розвитку міської ради.

6. 23.06.2021 року позивач звернувся із заявою до Чернівецького міського голови, в якій просив звільнити його з обійманої посади 30.06.2021 року за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією департаменту розвитку міської ради.

7. 30.06.2021 року розпорядженням Чернівецької міської голови № 1666-к "Про звільнення ОСОБА_1 - заступника директора, начальника управління комунальної власності департаменту розвитку міської ради" припинено службу в Чернівецькій міській раді позивача, звільнивши з посади заступника директора, начальника управління комунальної власності департаменту розвитку міської ради 30 червня 2021 року, у зв`язку з ліквідацією департаменту розвитку міської ради (п.1 ст. 40 КЗпП України).

8. Судом також досліджені наступні докази, зокрема: протокол № 1 засідання комісії з припинення - ліквідації департаменту розвитку Чернівецької міської ради від 28.04.2021 року, згідно якого вирішено затвердити порядок проведення ліквідаційної процедури, довідка Департаменту розвитку Чернівецької міської ради б/н від 13.07.2021 року, про отриману заробітну плату за січень - липень 2021 року, копія трудової книжки позивача.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 146 Конституції України інші питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом.

2. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

3. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 р. №280/97-ВР. (далі - Закон № 280/97)

Пунктом 1 частини 4 статті 42 Закон № 280/97 передбачено, що сільський, селищний, міський голова забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади.

Частиною 8 статті 59 Закону №280/97-ВР визначено, що сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження.

4. Загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, визначаються Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493-III (далі - Закон №2493-III).

У відповідності до статті 1 Закону №2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до статті 2 Закону №2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

За змістом статті 7 Закону №2493-III посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

5. Предметом даного позову є бездіяльність Чернівецького міського голови, яка призвела до звільнення із займаної посади позивача у зв`язку із ліквідацією департаменту розвитку міської ради. (пункт 1 статті 40 КЗпП України), без пропозиції працевлаштування.

Звертаючись до суду позивач в обґрунтування своєї позиції наводить аргументи про відсутність фактичної ліквідації органу, тобто на його думку відбулась реорганізація департаменту, а не його ліквідація.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Чернівецької міської ради від 15.04.2021 року № 177 "Про внесення змін та доповнень до рішення міської ради VIII скликання від 25.03.2021 року № 132" "Про структуру виконавчих органів Чернівецької міської ради", затверджено нову структуру виконавчих органів Чернівецької міської ради.

Так, відповідно до пунктів 1.3.2 та 1.3.6 вказаного вище рішення - вирішено утворити з 15.06.2021 року департамент соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради та Управління комунальної власності Чернівецької міської ради.

У зв`язку із зміною структури виконавчих органів Чернівецької міської ради, рішенням міською ради від 31.05.2021 № 253 затверджено положення про утворені виконавчі органи, в тому числі Положення про департамент соціально - економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради, до яких перейшли функції ліквідованого Департаменту розвитку Чернівецької міської ради.

Відтак, внаслідок затвердження Чернівецькою міською радою нової структури виконавчих органів - ліквідовано департамент розвитку Чернівецької міської ради, як юридичну особу (виконавчий орган в якому позивач займав посаду), а функції цього департаменту перейшли до двох новоутворених виконавчих органів Чернівецької міської ради, які є окремими юридичними особами, зокрема до департаменту соціально-економічного розвитку та стратегічного планування Чернівецької міської ради та управління комунальної власності Чернівецької міської ради.

Водночас, слід також зазначити, що відповідно до Положення про управління комунальної власності Чернівецької міської ради, зазначене управління є виконавчим органом Чернівецької міської ради, юридичною особою, може набувати майнові і немайнові права та обов`язки та виступати від свого імені в судах. Крім того, є правонаступником: представництва Фонду державного майна України в місті Чернівцях, Департаменту економіки Чернівецької міської ради та Департаменту розвитку Чернівецької міської ради, Коровійської та Чорнівської сільських рад, в частині укладених до дати затвердження цього Положення договорів купівлі - продажу майна комунальної власності Чернівецької міської ради, Коровійської та Чорнівської сільських рад, патентів на право оренди будівель, договорів оренди та позички нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Чернівців, Коровійської та Чорнівської рад та обліку комунального майна територіальної громади міста Чернівці, Коровійської та Чорнівської сільських рад, в тому числі в частині договорів оренди, по яких необхідно стягнути заборгованість з орендної плати за комунальне майно, та виявлених порушень і недоліків під час здійснення перевірок відповідними контролюючими органами; відділу обліку та приватизації житла департаменту житлово- комунального господарства Чернівецької міської ради, Коровійської та Чорнівської сільських рад по всіх майнових та немайнових правах та обов`язків, які виникли на дату затвердження Положення.

Отже, управління комунальної власності Чернівецької міської ради є органом приватизації Чернівецької міської територіальної громади об`єктів комунальної власності, відповідно до чинного законодавства України, а також єдиним орендодавцем комунального майна, що на праві власності належить Чернівецьким міській територіальні громаді, відповідно до повноважень, наданих Чернівецькою міською радою.

При цьому суд зазначає, що до основних завдань управління належить: здійснення узагальненого обліку та контролю за використанням майна, що є комунальною власністю Чернівецької міської територіальної громади; розгляд питань щодо здійснення операцій з майном Чернівецької міської територіальної громади.

Таким чином, функції щодо управління майном комунальної власності Чернівецької міської територіальної громади, які перебуваючи на посаді заступника директора, начальника управління комунальної власності департаменту розвитку Чернівецької міської ради здійснював позивач, внаслідок ліквідації та утворення виконавчих органів Чернівецької міської ради перейшли до управління комунальної власності Чернівецької міської ради.

Системний аналіз зазначеного вище свідчить про те, що відбулись зміни в організації виробництва і праці, що мали місце у зв`язку із ліквідацією окремих виконавчих органів міської ради, що супроводжувалась зміною штатного розпису і скороченням посад та штату працівників та утворенням нових виконавчих органів, до яких частково перейшли функції ліквідованих органів із набуттям також і нових функцій.

З огляду на наведене, суд відхиляє аргументи позивача з приводу відсутності реальної ліквідації виконавчого органу.

6. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач звертав увагу суду також на те, що останньому не було запропоновано одночасно з попередженням про звільнення іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації.

Надаючи оцінку доводам позивача суд зазначає наступне.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України (окрім іншого) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Як встановлено судом, позивачеві надавалось для ознайомлення відповідне персональне попередження про наступне вивільнення від 16.04.2021 року №01/02-06/659, у зв`язку з ліквідацією департаменту розвитку міської ради.

Разом з тим, 23.06.2021 року позивачем подано заяву Чернівецькому міському голові, про звільнення із займаної посади 30.06.2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією департаменту розвитку міської ради.

Отже, враховуючи волевиявлення позивача в поданій заяві, в якій власне останній просив звільнити його за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку із ліквідацією департаменту розвитку міської ради, а також і те, що звільнення за вказаною статтею передбачає додаткові гарантії працівника щодо виплати йому вихідної допомоги - тому така заява, як стверджує позивач відповідач розцінена як така, що спрямована на припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем. З наведеними аргументами відповідача також погоджується і суд оскільки, позивач відмовився від продовження роботи, і в такий спосіб і вказав на відсутність його згоди на переведення до нового виконавчого органу міської ради. Відтак, пропозиції з боку відповідача щодо надання роботи у новоствореному органі позбавленні логічного змісту.

Проаналізувавши наведе вище в контексті встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що в діях відповідача відсутні порушення положень діючого законодавства та/або не проявлена бездіяльність під час виконання покладених на нього обов`язків, щодо пропозиції працевлаштування позивача.

7. Вирішуючи даний спір слід зазначити, що висновки суду, які наведені вище очевидно вказують на те, що розпорядження, яким позивача звільнено з посади узгоджується з вимогами частини 2 статті 2 КАС України.

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази і довести певні обставини, які свідчать про правомірність його дій/бездіяльності, законність прийнятих рішень. Як свідчать обставини справи, відповідач у згаданих правовідносинах, спростував доводи позивача щодо протиправності спірного розпорядження про звільнення із займаної посади.

8. Решта доводів та заперечень відповідача і третьої особи щодо порушень, які пов`язані з діяльністю позивача, не спростовують висновків суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

9. За нормами статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

10. Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем - суд дійшов висновку, що обґрунтування на які посилається відповідач, дають суду підстави для висновків, які спростовують доводи позивача, відтак в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач в даній категорії справ також звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Чернівецький міський голова Клічук Роман Васильович (площа Центральна, 1, м.Чернівці, 58002).

Суддя О.В. Боднарюк