Справа № 200/6422/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 р. Справа№200/6422/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Купріян В.Ю. розглянувши адміністративну справу за позовом

Головного управління ДПС у Донецькій області

до фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення з платника податків податкового боргу у розмірі 13860,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Донецькій області, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 , в якому просив суд стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 податковий борг в розмірі 13860,14 грн, а саме: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500) у розмірі 13860,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за відповідачем обліковується податковий борг в сумі 13860,14 грн., який складається:

податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500) у розмірі 13860,14 грн. згідно: до податкової декларації про майновий стан і доходи (для підприємців) № від 16.08.2017 по терміну сплати 16.08.2017 у розмірі 7630,26 грн., до податкової декларації про майновий стан і доходи (для підприємців) N від 16.08.2017 по терміну сплати 16.08.2017 у розмірі 6059,88 грн., штрафні (податкові) санкції у сумі 170 грн., у відповідності до податкового повідомлення-рішення (форма 'ПС') № від 25.07.2019 року по терміну сплати 09.09.2019.

Позивачем на адресу відповідача була сформована та направлена вимога форми «Ф» від 12955-17 від 05.09.2017 року.

Відповідачем податковий борг не сплачений, тому позивач вимушений був звернутись до суду.

Звернув увагу суду, що відповідно до вимог абзацу 4 п. 52-2 Розділу XX Перехідні положення підрозділу 10 «На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу».

Ухвалою від 05 липня 2021 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 05 серпня 2021 року.

26 липня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у відзиві.

Такими підставами відповідач визначив:

З 21 квітня 2010 по 21 липня 2017 року позивач перебував на обліку як фізична особа-підприємець.

З 29 березня 2016 року позивачем був підписав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Контракт укладено на три роки, тобто до 29.03.2019 р.

22 липня 2016 року отримав посвідчення учасника бойових дій.

21 липня 2017 року за заявою позивача припинена його підприємницька діяльність.

Вважає, дії позивача не законними, з підстав того, що під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Відповідно до пункту 9-2 розділу VIII Закону № 2464, пункту 3 розділу V Інструкції № 449, під час особливого періоду, визначеного Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Відповідно до частини третьої статті 39 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі не провадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Відповідач до судового засідання не з`явився надавши заяву у якій зазначив про розгляд справи за його відсутності та проти задоволення позову у повному обсязі.

05 серпня 2021 року розгляд справи відкладено на 06 вересня 2021 року.

09 серпня 2021 року від представника відповідача до суду надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до вищезазначеної відповіді на відзив відповідач зазначив наступне.

Відповідачем самостійно надані податкові декларації про майновий стан і доходи (для підприємців) № від 16.08.2017 (за 2016 рік) та № від 16.08.2017 (за 2017 рік). Уточнюючі податкові декларації не надавались. Пунктом 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

З 18 серпня 2021 року по 03 вересня 2021 суддя знаходився у щорічній черговій відпустці.

06 вересня 2021 року ухвалою суду вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 20 вересня 2021 року.

Цією ж ухвалою витребувано у сторін докази по справі.

07 вересня 2021 року від представника позивача засобами електронного зв`язку надійшли витребувані судом документи (21 вересня 2021 року надійшов оригінал супровідного листа разом із додатками).

15 вересня 2021 року від відповідача надійшли витребувані судом документи.

20 вересня розгляд справи відкладено на 27 вересня 2021 року.

Ухвалою від 27 вересня 2021 року суд закрив підготовче провадження в адміністративній справі № 200/6422/21 за позовною заявою Головного управління ДПС у Донецькій області до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення з платника податків податкового боргу, призначивши судове засідання на 04 жовтня 2021 року.

04 жовтня 2021 року у судовому засіданні оголошена перерва до 28 жовтня 2021 року.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач, Головне управління ДПС у Донецькій області, є органом державної влади та суб`єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, які надані йому Податковим кодексом України та законами України.

Відповідач, ОСОБА_1 на час виникнення і дії спірних правовідносин мав статус фізичної особи підприємця, а на час звернення позивача із адміністративним позовом є фізичною особою (код РНОКПП НОМЕР_1 ).

Як убачається із даних отриманих відповідно до безкоштовного запиту на сайті Міністерства юстиції України, відповідач був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 21.04.2010 року.

21.07.2017 року зареєстровано припинення реєстрації підприємницької діяльності за власним бажанням, що підтверджується Повідомленням про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця державного реєстратора юридичних та фізичних осіб підприємців ОСОБА_2 вих. № 03.5-10 від 21.07.2017 року та даних отриманих відповідно до безкоштовного запиту на сайті Міністерства юстиції України.

29.03.2016 року відповідачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини укладено контракт про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України. Контракт укладено на три роки, тобто до 29.03.2019 року.

29.03.2016 року відповідачу виданий військовий квиток серії НОМЕР_2 .

Аркуш 5 військового квитка містить інформацію щодо призову відповідача на військову службу 29.03.2016 року, а також дату його звільнення в запас 29.03.2019 року.

На аркуші 19 військового квитка мається відмітка про отримання відповідачем мобілізаційного розпорядження 02 квітня 2019 року .

Крім того, відповідачем надана копія мобілізаційного розпорядження із змісту якого вбачається, що позивач зобов`язаний протягом двадцяти чотирьох годин з моменту оголошення мобілізації з`явитьсь у певне місце не отримуючи повістки військового комісаріату.

Відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується Посвідченням серії НОМЕР_3 від 22.07.2016 року.

Крім того, відповідачем надана копії Довідок про безпосередню участь особи в антитерористичної операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 13.06.2016 року № 3381, від 08.04.2019 року № 4/2375, від 08.04.2019 року № 4/2376 про те, що відповідач брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 25.04.2016, з 15.10.2017 по 04.11.2017, з 08.05.2018 по 03.07.2018, з 18.07.2018 по 22.12.2018.

Відповідачем були надані податкові декларації про майновий стан і доходи: за 2016 рік № від 16.08.2017 року, у відповідності до якої відповідачем визначена сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у 12202,56 грн.; за 2017 рік № від 16.08.2017 року, у відповідності до якої відповідачем визначена сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у 6059,88 грн.

У відповідності із зворотного боку КОРУ наданого позивачем у період з 31.12.2016 року по 16.08.2017 року відповідач мав переплату з податку на доходи фізичних осіб, щодо сплати фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 4572, 30 грн.

05.07.2019 року ГУ ДПС у Донецькій області проведена камеральна перевірка за результатами якої складений Акт про результати перевірки з питання несвоєчасного надання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

Перевіркою встановлено: згідно п.п.49.18.5, п.49.18, ст.49 розділу II, п. 177.5 ст. 177 розділу IV ПКУ встановлено, що фізичні особи - підприємці подають до органу державної податкової служби за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строк, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року. ФОП ОСОБА_1 порушено термін подання звітності за 2016 (термін подання - 09.02.2017, фактично подана 16.08.2017).

ГУ ДПС у Донецькій області за результатами вищезазначеного Акту перевірки до відповідача застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170 грн., у відповідності до податкового повідомлення-рішення (форма «ПС») № від 25.07.2019 року по терміну сплати 09.09.2019.

Вищезазначене податкове повідомлення рішення було направлено на адресу відповідача та повернуто на адресу податкового органу із відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Доказів оскарження податкового повідомлення-рішення (форма «ПС») № від 25.07.2019 року в адміністративному та/або судовому порядку сторонами суду не надано, тому грошове зобов`язання у розмірі 170 грн., вважається узгодженим

Позивачем на адресу відповідача була сформована та направлена вимога форми «Ф» від 12955-17 від 05.09.2017 року на загальну суму 13690, 14 грн. та яка була повернута на адресу податкового органу із відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Аналізуючи спірні правовідносини суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 15.1. ст.15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 16 Податкового кодексу України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.175 п.14.1 ст. 175 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп. 14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп. 14.1.156 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

У відповідності з п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 56.11 ст. 56 ПК України визначено, що не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 120.1 ст. 120 ПК України (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, -

тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Позивачем було сформовано та направлено на адресу відповідача податкове повідомлення рішення (форма 'ПС') № від 25.07.2019, яким до відповідача був застосований штраф у розмірі 170 грн. Зазначене рішення було направлено на податкову адресу відповідача та повернуто з відміткою «За закінченням строку зберігання».

Доказів судового оскарження вищезазначеного податкового повідомлення рішення сторонами до суду не надано.

Згідно абзацу другого п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (абзац третій п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України ).

Приписами пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Враховуючи приписи ст. 42 ПК України податкове повідомлення - рішення вважається врученим платнику податку і як наслідок у відповідача виникло зобов`язання сплатити зазначений податок у строки встановлені ПК України.

Згідно до п/п. е) 176.1ст.176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані: своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Відповідачем самостійно узгоджена сума податку з доходів фізичних осіб. Доказів сплати суми податку сторонами суду не надано.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Наказом Міністерства Фінансів України від 30.06.2017 № 610 «Про затвердження Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків» (Далі - Порядок), який Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 р. за N 902/30770 визначено механізм формування, надсилання, вручення та відкликання податкових вимог органами доходів і зборів.

Зокрема, у п. 2 вказано, що дія цього Порядку поширюється на платників податків, у яких виник податковий борг.

У зв`язку з несплатою відповідачем узгоджених податкових зобов`язань, позивачем було сформовано податкову вимогу форми Ф від 05.09.2017 № 12955-17, яка направлена поштою на податкову адресу відповідача, та лист повернутий на адресу позивача з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Доказів оскарження в судовому або адміністративному порядку вищевказаної вимоги суду не надано.

Підпунктом 45.1. статті 45 Податкового кодексу України, визначена поняття податкової адреси. Так, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Приписами пп. 87.1. - 87.2. ст. 87 ПК України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пп. 87.11. ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов суд зазначає наступне.

Питання стягнення податкового боргу з фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, врегульоване Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 22.04.2014 року № 462 (далі - Порядок).

Так. у відповідності до пп. 4 п. 11.32 Порядку державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Згідно з пп. 5 п. 11.32 Порядку у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності) погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи. Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, є така фізична особа.

Положеннями пп. 6 п. 11.32 Порядку також передбачено, що після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу річну податкову декларацію за звітний рік, у якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Щодо доводів відповідача щодо звільнення його від відповідальності та не стягнення суми податкового боргу суд звертає увагу сторін на наступні обставини.

08 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року № 1275-VII (надалі Закон 1275-VII та/або Закон 1275), яким підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України було доповнено пунктом 25 такого змісту:

"25. Самозайняті особи (фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність), які мали або не мали найманих працівників, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", на весь період їх військової служби звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб відповідно до розділу IV цього Кодексу, а також звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з єдиного податку відповідно до глави 1 розділу XIV цього Кодексу.

Підставою для такого звільнення є заява самозайнятої особи та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів за місцем податкової реєстрації самозайнятої особи протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована самозайнята особа перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, на особливий період, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).

Якщо самозайнята особа, призвана на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, має найманих працівників і на строк своєї військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, уповноважує іншу особу на виплату найманим працівникам заробітної плати та/або інших доходів, то обов`язок з нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб з таких виплат на строк військової служби самозайнятої особи несе ця уповноважена особа.

Податок на доходи фізичних осіб, що був нарахований та утриманий уповноваженою особою з таких виплат фізичним особам, сплачується до бюджету демобілізованою самозайнятою особою протягом 180 календарних днів з першого дня її демобілізації без нарахування штрафних і фінансових санкцій. При цьому демобілізована самозайнята особа у заяві, передбаченій у цьому пункті, зазначає дані про суми нарахованого та утриманого уповноваженою особою податку з найманих працівників протягом строку військової служби самозайнятої особи.

Податкова звітність про суми податку, нарахованого та утриманого протягом строку військової служби самозайнятої особи уповноваженою особою з найманих працівників та інших фізичних осіб, подається демобілізованою самозайнятою особою у порядку та строки, встановлені цим Кодексом, без нарахування штрафних і фінансових санкцій, передбачених цим Кодексом.

Цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" (набрав чинності 18 березня 2014 року).

У відповідності до ч.3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Тому відповідач мав законні підстави не нараховувати, сплачувати та не подавати податкову звітності з податку на доходи фізичних осіб відповідно до розділу IV цього Кодексу, оскільки був мобілізований та протягом 10 днів з дня демобілізації (звільнення в запас) повинен був надав відповідну заяву та документи.

І як слід відповідач був би звільнений від вищезазначених обов`язків, однак доказів того, що він звернувся із відповідною заявою та надав визначені Законом 1275-VII документи до позивача, сторонами до суду не надано.

При цьому суд повторює, що відповідач самостійно узгодив суму податкового (грошового) зобов`язання у своїх податкових деклараціях, які є узгодженими та не підлягають оскарженню ані в адміністративному, ані в судовому порядку.

У відповідності до п.50.1 ст. 50 ПК України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Доказів того, що відповідач надав до позивача уточнюючу декларацію із застосуванням пільг, встановлених законодавством для мобілізованих осіб, шляхом зменшення задекларованих сум, до суду сторонами не надано.

Крім того, доказів нарахування податків та зборів з боку органів податкової служби у період проведення мобілізації, що стосується позивача,сторонами суду не надано.

Пунктом 1.1 ст.1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Тобто зазначений нормативний акт є спеціальним у регулюванні правовідносин щодо декларування зобов`язань та сплати податків і зборів за наслідками такого декларування, надання уточнюючих декларацій, не допустимості оскарження ані в адміністративному, ані в судовому порядку самостійно задекларованих грошових зобов`язань.

Щодо застосування штрафної санкції у розмірі 170 грн. за несвоєчасне подання декларації, то така санкція застосована після демобілізації відповідача у запас, а не під час проходження військової служби за контрактом хоча і за період коли відповідач проходив військову службу.

При цьому доказів оскарження податкового повідомлення рішення, яким застосований штраф у розмірі 170 грн. до суду сторонами не надано, тому в силу приписів ПК України зазначене грошове зобов`язання є узгодженим і підлягає стягненню.

Суд звертає увагу відповідача щодо хибності частки його доводів викладених у відзиві на позовну заяву.

Так, відповідач посилається на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо обчислення та сплати єдиного соціального внеску та пільг, встановлених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» та інших нормативно - правових актах відносно цього внеску.

Однак, предметом зазначеного спору є стягнення податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб та застосованих штрафних санкцій за порушення строків подання декларації з ПДФЛ, а не спір щодо обчислення та сплати єдиного соціального внеску.

Тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 139 КАС України розподіл судових витрат судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Головного управління ДПС у Донецькій області до фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення з платника податків податкового боргу у розмірі 13860,14 грн - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) податковий борг в розмірі 13860,14 грн., а саме: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування (код платежу 11010500) у розмірі 13860,14 грн. (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят гривень) 14 копійок.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частина рішення складена і підписана 28 жовтня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 08 листопада 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 297 КАС України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Кониченко