Справа № 320/4602/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року № 320/4602/21

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника відповідача - Ткачук Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області з вимогою визнати протиправною та скасувати податкове-повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми "С" від 04.12.2020 №5682/0901 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 500000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що у період з 12.11.2020 по 17.11.2020, посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області, проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, за результатами якої складений акт перевірки від 18.11.2020 №1759/10-36-09-00-10/ НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки). Зазначив, що у наказі від 30.10.2020 № 1653 податковий орган зазначив підставу для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , але при цьому жодним чином не обґрунтував наявність підстав для перевірки, передбачених підпунктами 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Вказав, що ГУ ДПС у Київській області повинен був чітко обґрунтувати конкретні підстави для перевірки та зазначити конкретну мету її проведення. Зауважив, що зміст Акту перевірки спростовує доводи ГУ ДПС у Київській області про те, що перевірка ФОП ОСОБА_1 призначалася виключно для здійсненням функцій щодо дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за конанням якого покладено на органи ДПС. Тому позивач стверджує, що з акту чітко вбачається, що перевірка ФОП ОСОБА_1 проводилася з питань обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

На думку позивача, відсутність в наказі ГУ ДПС у Київській області від 30.10.2020 №1653 будь-якого посилання на отриману податковим органом в установленому порядку інформацію про факти, які б свідчили про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства, враховуючи що наведені в наказі підстави проведення перевірки не були доведені податковим органом як суб`єктом владних повноважень, тому позивач вважає, що призначення та проведення фактичної перевірки здійснено протиправно.

Позивач також зауважив, що основним аргументом порушення ГУ ДПС у Київській області, відповідно до акту перевірки, є зазначена адреса в товарно-транспортній накладній, а саме « АДРЕСА_1 ». Позивач зазначив, що місце розташування АЗС, що перебуває у власності позивача та отримано відповідно до норм чинного законодавства ліцензію на право зберігання пального для власного користування, знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Стверджує, що територіальне розміщення даної АЗС унеможливлює під`їзду будь-якого транспортного засобу. Зазначити, що АЗС позивача, а також злив паливно-мастильних матеріалів здійснюється при під`їзді на АЗС з боку АДРЕСА_1 , однак, даний факт та наданні позивачем пояснення враховані не були. Крім того, зауважив, що з метою постійної заправки транспортних засобів та можливістю під`їзду до власної заправки з боку АДРЕСА_1 , позивач орендував приміщення з прилеглою територією по АДРЕСА_1 у ТОВ «НТД-Транс» 01.04.2012 згідно договору №15/12. Вказав, що саме за адресою АДРЕСА_2 , позивач здійснює зберігання пального для власних потреб, а не з АДРЕСА_1 .

На думку позивача, оскільки, наказ про проведення перевірки не містить чіткої підстави для проведення перевірки, відтак з огляду на допущені відповідачем порушення процедури призначення та проведення фактичної перевірки (в частині оформлення наказу та її проведення, існування підстав для проведення для проведення такої перевірки загалом), та не врахування відповідачем пояснень позивача щодо розміщення АЗС, тому, спірне податкове повідомлення-рішення прийняте за результатами такої перевірки є незаконними та підлягає скасуванню.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у його задоволенні. Зазначив, що перевірку здійснено в присутності позивача. Вказав, що перед початком перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Київській області позивачеві пред`явлені документи, зазначені п. 81.1 ст. 81 ПК України. Позивач ознайомився з направленнями та отримав копію наказу про проведення перевірки, про що та зробив відмітку у направленнях на перевірку. Зауважив, що у п. 2 наказу ГУ ДПС у Київській області від 30.10.2020 №1653 зроблено відмітки про наявність додатків (перелік суб`єктів господарювання), які є невід`ємною частиною основного документу - наказу ГУ ДПС Київській області. Вказав, що на копії наказу ГУ ДПС у Київській області від 30.10.2020 №1653 з витягом з додатку наявний підпис в.о. начальника та печатка контролюючого органу Копія наказу та витяг завірено печатками «для наказів», «згідно з оригіналом».

Стверджує, що видання керівником наказу про призначення перевірки не створює небезпеки інтересам позивача, оскільки сам собою факт проведення перевірки не може посередньо заподіяти майнову чи іншу шкоду особі, не призводить до настання невідворотних негативних наслідків. Проведення перевірки є лише процедурою встановлення обставин, які необхідні для контролю за правильністю нарахування і сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Вважає, що оскільки допуск до фактичної перевірки відбувся, про що свідчить Акт перевірки, тому, посилання позивача на те, що перевірка проводилась з порушенням норм ПК України та мала формальний характер є безпідставним та необґрунтованими.

Представник позивача у судовому засіданні, призначеному на 27.07.2021 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд даний адміністративний позов задовольнити. У судове засідання призначене на 28.10.2021, представник позивача не з`явився, проте подав клопотання про подальший розгляд даної справи без його участі.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що у задоволенні даного адміністративного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця 07.04.1997 (дата запису: 22.02.2006; номер запису: 0001780), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Видами економічної діяльності позивача за кодом згідно з КВЕД є: 49.41 вантажний автомобільний транспорт (основний); 49.42 надання послуг перевезення речей (переїзду); 45.32 роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

ГУ ДПС у Київській області видано ФОП ОСОБА_1 ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) на підставі заяви платника, реєстраційний номер: 2000628, дата реєстрації: 16.03.2020 (термін дії до 16.03.2025), в якій зазначено адресу місця зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки): АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Київській області 30.10.2020 прийнято наказ «Про проведення фактичних перевірок» №1653, відповідно до якого, працівникам управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів на підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання (об`єктів) згідно з додатком 1.

Відповідно до відомостей витягу з додатку №1 до наказу ГУ ДПС у Київській області від 30.10.2020 №1653 «Про проведення фактичних перевірок» перелік суб`єктів господарювання, які підлягають фактичним перевіркам у липстолпаді 2020 року, зазначено відомості про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) дата початку проведення перевірки 12.11.2020 - 10 діб.

12.11.2020 на підставі наказу ГУ ДПС у Київській області від 30.10.2020 №1653 «Про проведення фактичних перевірок» та направлень на проведення перевірки від 12.11.2020 №348/10-36-09-00, №349/10-36-09-00 посадовими особами ГУ ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку суб`єкта господарювання - ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ).

За результатами перевірки посадовими особами Головного управління ДПС у Київській області складено акт перевірки від 18.11.2020 №1759/10-36-09-00-10/ НОМЕР_1 , у висновках якого встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ст. 15 Закону України від «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме зберігання пального за іншою адресою, за відсутності діючої ліцензії на право зберігання пального в тому числі у ємкостях, а не за тією адресою, на яку видана відповідна ліцензія.

За наслідком проведеної перевірки та на підставі Акта перевірки, ГУ ДПС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «С» від 04.12.2020 №5682/0901 про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 500000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомлення-рішення позивачем подано до ДПС України скаргу від 18.12.2020 №18/12-20 на податкове повідомлення-рішення форми «С» від 04.12.2020 №5682/0901.

Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 24.03.2021 №6639/6/99-00-06-03-01-06 залишило без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області від 04.12.2020 №5682/0901, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (в редакції чинній на момент проведення перевірки; далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Приписами п. 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Відповідно до п. 71.1 ст. 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла зокрема: від платників податків, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах (п.п.72.1.1.1. п.72.1 ст.72 Податкового кодексу України); про застосування реєстраторів розрахункових операцій (п.п.72.1.1.4. п.72.1 ст.72 Податкового кодексу України); про дозволи, ліцензії, патенти, свідоцтва на право провадження окремих видів діяльності (п.п.72.1.2.5. п.72.1 ст.72 Податкового кодексу України).

Пунктом 74.1 ст.74 ПК України визначено, що посадові (службові) особи контролюючих органів можуть зберігати та опрацьовувати в інформаційних базах контролюючих органів податкову інформацію, зібрану відповідно до Кодексу.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання відповідно до п.74.2 ст.74 ПК України використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.

Отже, використання інформації, яка міститься в автоматизованих базах та системах контролюючих органів є компетенцією контролюючих органів.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Відповідно до підпункту 75.1.3 п.75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно із пунктом 80.1 статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: 80.2.5. у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до приписів ПК України, у ньому виокремлено наступні функції контролюючих органів, що наведені у п. 19.1 ст. 19-1 ПК України:

19-1.1.4. - здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів;

19-1.1.16. - здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;

19-1.1.17. - проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Як встановлено судом, на підставі наказу відповідача перевірка була призначена з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів га пального.

Відтак, наказ про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 містить визначену п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України підставу для проведення перевірки.

При цьому, зі спірного наказу вбачається, що у ньому зазначено про проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання згідно з додатком №1. Так, слід зазначити, що вказаний додаток 1 є невід`ємною частиною наказу від 30.10.2020 №1653 «Про проведення фактичних перевірок» та відображає перелік суб`єктів господарювання, які підлягають перевірці.

Відтак, пред`явлення позивачу до перевірки наказу від 30.10.2020 №1653 «Про проведення фактичних перевірок» та витягу з Додатку № 1 до наказу ГУ ДПС у Київській області від 30.10.2020 №1653 «Про проведення фактичних перевірок» не суперечить нормам чинного законодавства, оскільки інформація у додатку №1 до наказу ГУ ДПС у Київській області від 30.10.2020 №1653 належить до Переліку відомостей, які містять службову інформацію в органах ДПС (має ідентифікаційні ознаки суб`єктів господарювання), відтак робиться витяг із зазначеного додатку окремо на кожний об`єкт перевірки (суб`єкт господарювання), що було здійснено контролюючим органом.

Згідно з ст. 80 п. 80.5 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

В свою чергу, ст. 81 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Отже, у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення та за умови пред`явлення направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення, оформлених відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (ст. 80 п. 80.7. ПК України).

Як було встановлено судом, Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі ст. 75, пп.80.2.5 п.80.2 ст. 80, ст. 81 ПК України, наказу від 30.10.2020 та №1653 та направлень на проведення перевірки від 12.11.2020 №348/10-36-09-00, №349/10-36-09-00, проведено фактичну перевірку позивача.

На направленнях на перевірку від 12.11.2020 №348/10-36-09-00, №349/10-36-09-00 копії яких долучені до матеріалів справи наявний власноручний запис та підпис оператора АЗС позивача про пред`явлення йому направлень на перевірку, копії наказу від 30.10.2020 №1653 та службових посвідчень ревізорів ГУ ДПС у Київській області.

Відповідно до приписів п.81.2 статті 81 ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.

У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.

У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Водночас, суд зазначає, що матеріали справи не містять акта складеного посадовими особами за місцем проведення перевірки, що засвідчував би факт відмови позивача у допуску інспекторів-ревізорів до проведення фактичної перевірки вказаного платника податків.

Таким чином, фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 проведена за присутності особи, якій пред`явлені всі визначені ПК України документи, що засвідчено підписом останнього.

Суд не погоджується з твердженням позивача, що у наказі від 30.10.2020 № 1653 податковий орган зазначив підставу для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , але при цьому не обґрунтував наявність підстав для перевірки, передбачених підпунктами 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

З даного приводу суд зазначає, що окремі дефекти оформлення наказу про призначення податкової перевірки, зокрема, відсутність або неповнота посилань на конкретні пункти чинного законодавства, не повинні розглядатися як підстава для визнання спірного наказу протиправним, якщо зі змісту такого наказу видається за можливе ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки.

Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного Суду 04.03.2021 у справі № 803/1171/17.

Відповідно до ст. 86 п. 86.1. ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

За приписами ст. 86 п. 86.3. ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Відмова платника податків або його законних представників від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки або неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю платника податків або його законних представників за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У зазначених у цьому абзаці випадках контролюючим органом складається відповідний акт.

За результатами проведеної фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Київській області складено Акт перевірки, який підписав та другий його примірник отримала позивач.

Згідно пп. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право, зокрема, застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції у випадках, порядку та розмірі, встановлених ПК України.

Відповідно до пп. 14.1.265 п. 14.1 ст. 14 ПК України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства.

Відповідно до п.86.8. ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Щодо встановленого в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 порушення ст. 15 Закону України від «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР), суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту перевірки, перевіркою встановлено, що відповідно до договору поставки нафтопродуктів 02.07.2020 №18/20/НП, видаткових накладних 06.07.2020 №ЦГП 00000319, від 19.08.2020 №ЦГП 00000424, від 09.09.2020 №ЦГП 00000486, від 28.09.2020 №ЦГП 00000530, від 15.10.2020 №ЦГП 00000580, товарно-транспортних накладних від 06.07.2020 №ЦГП 00000319-1, від 19.08.2020 №ЦГП 00000434-1, від 09.09.2020 №ЦГП 00000486-1, від 28.09.2020 №00000530-1, від 15.10.2020 №ЦГП 00000580-1 ТОВ «Центрнафтогазпостач» реалізовано ФОП ОСОБА_1 дизельне паливо (важкі дистиляти (газойл), код УКТ ЗЕД , в кількості 27570,00 літрів.

В товарно-транспортній накладних та акцизних накладних, які зареєстровані в ЄРАН (06.07.2020 №350 та 09.09.2020 №535) зазначена адреса пункту розвантаження та місця зберігання пального, а саме: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Київській області видано ФОП ОСОБА_1 ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) на підставі заяви платника, реєстраційний номер: 2000628, дата реєстрації: 16.03.2020 (термін дії до 16.03.2025), в якій зазначено адресу місця зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки): АДРЕСА_2 .

Однак, ГУ ДПС у Київській області не видавало ФОП ОСОБА_1 ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) на підставі заяви платника, в якій зазначено адресу місця зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки): АДРЕСА_1 .

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 здійснювалось зберігання пального за вказаною вище адресою, за відсутності діючої ліцензії на право зберігання пального в тому числі у ємкостях, чим порушено вимоги ст.15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 05.08.2015 № 609 територіальні органи ДПС визначено органом ліцензування господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст.15 Закону зберігання пального здійснюється суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії.

Крім того, суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право зберігання пального на кожне місце зберігання окремо (ч. 8 ст. 15 №481/95-ВР ).

Зазначене порушення підтверджується товарно-транспортними накладними від 06.07.2020 №ЦГП 00000319-1, від 19.08.2020 №ЦГП 00000434-1, від 09.09.2020 №ЦГП 00000486-1, від 28.09.2020 № 00000530-1, від 15.10.2020 № ЦГП 00000580-1.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку заповнення акцизної накладної, розрахунку коригування акцизної накладної, заявки на поповнення (коригування) залишку пального, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.02.2016 № 218, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.03.2016 за № 405/28535, акцизна накладна складається особами, які здійснюють реалізацію пального та які відповідно до п.п. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 ПК України від визначені платниками акцизного податку.

Пунктом 231.1 ст. 231 ПК України визначено, що платник податку при реалізації пального зв`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної категорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального та зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних (далі - ЄРАН) з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, зазначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи.

Платник податку зобов`язаний скласти акцизну накладну на обсяги пального, використаного для власного споживання; реалізованого та/або використаного для виробництва непідакцизної продукції на умовах, встановлених ст. 229 ПК України; втраченого як у межах, так і

понад встановлені норми втрат; зіпсованого, знищеного, в тому числі внаслідок аварії, пожежі, повені, інших форс-мажорних обставин чи з іншої причини, пов`язаної з природним результатом, а також внаслідок випаровування в процесі виробництва, обробки, переробки, зберігання чи транспортування такого пального.

Згідно з п. 231.3 ст. 231 ПК України акцизна накладна складається платником податку в день реалізації пального при кожній повній або частковій операції з реалізації пального.

У разі здійснення операцій з реалізації пального, які передбачають відпуск пального через паливороздавальні колонки на автомобільних заправних станціях (комплексах), автомобільних газових заправних станціях, акцизна накладна складається у день проведення відпуску пального через паливороздавальні колонки на таких станціях незалежно від того, коли відбувся перехід права власності на таке пальне.

Акцизна накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо акцизні накладні не були складені на ці операції) за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД у разі здійснення реалізації пального за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником акцизного податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок особи, що реалізує пальне).

У разі забезпечення безперервного постачання пального особа, яка реалізує пальне, може скласти для кожного отримувача пального зведені акцизні накладні за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД не пізніше останнього дня такого місяця на весь обсяг реалізованого пального протягом такого місяця.

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 зі змінами та доповненнями (далі - Правила №363), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких: здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що уже використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно ч. 2 ст. 9 вищенаведеного закону первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, якщо товарно-транспортна накладна оформлена з урахуванням вищевказаних вимог, вона є первинним документом, який фіксує факт отримання/передачі товарів або послуг.

Відповідно до товарно-транспортних накладних від 06.07.2020 №ЦГП 00000319-1, 19.08.2020 №ЦГП 00000434-1, від 09.09.2020 №ЦГП 00000486-1, від 28.09.2020 №00000530-1, від 15.10.2020 №ЦГП 00000580-1 відбулося відвантаження пального, а саме 27570,00 літрів дизельного пального за адресою: АДРЕСА_1, яка фактично є місцем зберігання пального.

Відповідно до ст. 1 Закону № 481/95-ВР місце зберігання пального визначено як місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Зберігання пального - це діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Відповідно до ст. 15 Закону № 481/95-ВР зберігання пального може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензії на право зберігання пального. Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

- підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

- підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

- суб`єктами господарювання для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Крім цього, відповідно до ст. 15 Закону № 481/95-ВР суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Інших виключень щодо отримання суб`єктами господарювання ліцензій на право зберігання пального норми Закону № 481/95-ВР не містять.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Також, ст. 15 Закону № 481/95-ВР передбачає, що для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво), які здійснюють оптову торгівлю пальним, за відсутності місць оптової торгівлі пальним копії таких документів не подають.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Тому, аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства та докази, якими позивач доводить, що розміщення блокзаправки на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 є незручним для заїзду бензовозу і для розвантаження пального транспортні засоби під`їдають з прилеглої території за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає безпідставними, так як з пояснень позивача дана територія характеризується як стоянка для автомобілів, а згідно вище вказаними товарно-транспортними накладними, місцем відвантаження пального є саме адреса, АДРЕСА_1 .

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 здійснювалось зберігання пального за відсутності діючої ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), чим порушено вимоги ст.15 Закону № 481/95-ВР.

Статтею 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону, - 500000 гривень.

З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення форми "С" від 04.12.2020 №5682/0901 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 500000,00 грн. є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідач діяв обґрунтовано, а позивачем не доведено протиправності дій відповідача при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 04 листопада 2021 р.