Справа № 339/313/21
Суддя: Головенко О. С.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №339/313/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Головенко О. С.

секретаря судового засідання Ганчар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП у Львівській області ОСОБА_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача Ільницька С.В. звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕАО № 4731095 від 05 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425, 00 грн., закривши провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 вересня 2021 року близько 12 год. 40 хв. на ділянці дороги в с. Нижнє Синьовидне Сколівського району Львівської області позивача зупинив інспектор патрульної поліції, який не представившись, одразу вказав, що він порушив правила дорожнього руху, оскільки перевищив швидкість в населеному пункті, рухаючись зі швидкістю 74 км/год.

Однак, працівник поліції вказав, щоб позивач пред`явив документи, на що він відповів, що швидкість не перевищив та жодних порушень ПДР України не допустив та попросив його представитися і надати фото чи відео з пристрою Тrucam, де зафіксовано факт перевищення ним швидкості, а також надати свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. І після цього він надасть документи на право керування транспортного засобу..

Але, поліцейський лише представився як ОСОБА_2 та вказав, що не зобов`язаний надавати йому жодні докази його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, відмовився роз`яснити його права, а також сказав, що за непред`явлення документів він застосує до нього силу.

У відповідь позивач наголосив, що не зобов`язаний покидати автомобіль та що поліцейський не має права застосовувати до нього силу, оскільки не вчинив жодного правопорушення та не чинив йому опір.

Натомість, патрульний ОСОБА_2 відчинив двері автомобіля, в якому сидів позивач, почавши неправомірно застосовувати до нього силу та душити його. Вчиняти незаконні дії інспектору поліції ОСОБА_2 допомагав його колега, з яким вони разом патрулювали.

В подальшому, позивач почав втрачати свідомість, йому стало погано, працівники поліції дозволили підняти телефон, який вибили з рук, коли позивач телефонував на номер 102, щоб викликати швидку медичну допомогу. Після приїзду швидкої медичної допомоги лікарі визнали про необхідність позивача госпіталізувати до лікарні, але працівник поліції ОСОБА_2 заборонив вчиняти такі дії та вказав, що у випадку, якщо позивач вийде з машини, то буде заарештований.

Після того, як приїхала слідчо-оперативна група, яка зафіксувала допущені порушення поліцейськими, позивач на місці написав заяву про вчинення поліцейськими кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України.

Вважає, що не відмовлявся надати документи, а лише просив показати докази, що підтверджують правомірність зупинки транспортного засобу та належного дотримання його прав і законних інтересів, а також дотримання процедури відповідно до вимог чинного законодавства України.

Більше того, до моменту складення постанови, позивач пропонував надати працівнику поліції документи, на що той відповідає, що йому документів не вже потрібно і відмовився їх взяти.

Зважаючи на те, що працівник поліції не виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за перевищення швидкості позивачем в населеному пункті, відтак підтвердив відсутність самого правопорушення.

Зокрема, із змісту постанови вбачається, що вона складена на позивача за ч.1 ст.126 КУпАП, а саме за непред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб та поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності яків наземних транспортних засобів, а не перевищення швидкості в населеному пункті.

20 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

01 жовтня 2021 року за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Представник позивача та та позивач в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.44).

Відповідач та представник відповідача в судове засідання повторно не з`явилися, були повідомлені завчасно про час та місце розгляду справи та не подали відзив на позов (а.с.36; 47).

Як зазначено в ч.3 ст. 268 КАСУ, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.

Відтак, неявка сторін, не є перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Суд, повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, надавши їм оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог статті 7 КУпАП, передбачено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про національну поліцію", під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 вересня 2021 року о 13:35 год. інспектором поліції УПП у Львівській області ОСОБА_2 винесено постанову серії ЕАО № 4731095 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 425,00 грн. за ч.1 ст. 126 КУпАП, яку позивач оскаржив.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 05 вересня 2021 року о 12:42 год. в с. Нижнє Синьовидне, Чоп 641 км, керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter НОМЕР_1 , перевищив швидкість в населеному пункті, рухався 74 км, зафіксовано Тrucam тс008368 та не пред`явив посвідчення водія та реєстраційний документ для перевірки, чим порушив вимоги п.2.4а Правила дорожнього руху України (а.с.11).

Так, відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

А згідно із п. 2.4 а ПДР України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п.2.1, а саме посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, чинний страховий поліс.

Однак, як встановив суд, підставою для зупинки автомобіля під керування позивача стало те, що працівник поліції звинуватив позивача у перевищенні швидкості в населеному пункті, оскільки він за таким твердженням рухався зі швидкістю 74 км, що зафіксовано Тrucam тс008368.

І такі дії поліцейський неправильно інкримінував за ч.1 ст. 126 КУпАП, вважаючи, що позивач порушив п. 2.4 а ПДР України, оскільки відповідальність за вказане порушення передбачена ч.1 статті 122 КУпАП, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину та є порушенням п. 12.4 ПДР України (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, вказані положення цієї норми, передбачають відповідальність водія за керування транспортним засобом, який не має при собі або не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Щодо обставин перевірки посвідчення водія, суд вважає за необхідне вказати на таке.

Статтею 23 Закону України "Про національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, в тому числі:

- вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень;

- припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення;

- регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Частинною 3 вказаної статті визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Статтею 32 Закону України "Про Національну поліцію" визначено повноваження працівника поліції щодо перевірки документів.

Так, згідно ч. 2 вказаної статті, поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про дорожній рух", водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов`язково має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15 березня 2019 року №686/11314/17.

Суд, врахувавши викладені фактичні обставини щодо порушення позивачем ч. 1 ст. 126 КУпАП, дійшов висновку, що відповідач безпідставно склав оскаржувану постанову, оскільки будь-яких доказів на підтвердження правомірності такиї дій на вимогу суду не надав.

Так, за приписами ст. 251КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статі 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявнівність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1,2 ст.77 цього ж Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до ч. 4 статті 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення та винесення постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, визначених ст. 255 КУпАП, то як вбачається з тексту оскарженої постанови, в ній містяться дані про застосування інспектором відеотехніки за допомогою технічного приладу Тrucam тс 008368.

Окрім того, ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року запропонувано відповідачу у строк до 20 жовтня 2021 року у разі не визнання адміністративного позову надати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, що підтверджують фактичні обставини (а.с.30-32).

Вказану ухвалу отримано відповідачем 06.10.2021 року (а.с.36), тобто завчасно, оскільки розгляд справи призначався на 22.10.2021року та в зв"язку з неявкою відповідача відкладено на 09.11.2021року.

Однак, на час розгляду справи вказана вимога суду не виконана та із всіх доказів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення в матеріалах справи є лише оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яка підлягає дослідженню судом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

В розглядуваному випадку спірна постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки відповідачем, в порушення вимог ст. 77 КАСУ, не надано будь-яких належних та достовірних доказів, які б підтверджували факти вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а сама по собі оскаржувана постанова, без інших належних та допустимих доказів, не може свідчити про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Окрім того, як вбачається з матеріалів фіксації, які долучив позивач, під час розгляду справи до винесення оскаржуваної постанови він неодноразово пропонував надати працівнику поліції всі необхідні документи, який відповів, що йому документів вже не потрібно і повідомив, що на нього буде винесено постанову за ч.1 ст. 126 КУпАП.

При цьому, на просьбу позивача забезпечити йому право скористатися правовою допомогою, відповідач відмовив, мотивуючи тим, що він не є адвокат.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність з"ясовування всіх обставин, перелічених у ст. 280 КУпАП.

Отже, недотримання відповідачем процедурних приписів законодавства України про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, статей ст. 278, 279 КУпАП, тягне недоведеність з боку суб`єкта владних повноважень правомірності оскаржуваної у цій справі постанови з огляду на ненадання доказів, які б у достатній мірі і беззаперечно свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення та є підставою для скасування оскаржуваної постанови інспектора поліції.

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі "Надточій проти України" від 15 травня 2008 року.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП, є недоведеним.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, судом встановлено, що вина позивача у порушенні правил дорожнього руху України не доведена належними та допустимими доказами, а постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містить доказів вчинення правопорушення, що є підставою для її скасування та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 5, 9, 241-246, 286 КАС України суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до інспектора УПП у Львівській області ОСОБА_2, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4731095 від 05 вересня 2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 425,00 (чотириста двадцять п`ять) за ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а провадження по справі закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнунь Департаменту патрульної поліції () сплачений судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання :

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Волинським РВУ МВС вІвано-Франківській області, 12 лютого 2003 року, місце проживання АДРЕСА_1 .

Інспектор, капрал поліції УПП у Львівській області ОСОБА_2 - місце знаходження вул. Перфецького, 19 м. Львів Львівської області.

Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції - місце знаходження вул. Перфецького, 19 м.Львів Львівської області, .

Суддя О.С. Головенко