Справа № 260/3404/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2021 року м. Ужгород№ 260/3404/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо обмеження у виплаті пенсії ОСОБА_1 в максимальному розмірі пенсії; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити нарахування і виплату призначеної та перерахованої ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимального розміру, з дати перерахунку пенсії 01.07.2020; 3) стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованою та виплаченою пенсією за минулий час, починаючи за дати перерахунку пенсії 01.07.2020 одним платежем.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з 1994 року перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Закарпатській області та отримує пенсію за віком. На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 №260/3280/20 органом Пенсійного фонду проведено розрахунок його пенсії, виходячи з розміру заробітної плати 2970 карбованців, згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.06.2020 №3540. За результатами проведеного перерахунку його пенсії Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області застосовано обмеження щодо виплати такої, передбачене п. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Такі дії відповідача вважає протиправними та такими, що суперечать рішень Конституційного Суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021, від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, а також порушують його права на соціальний захист і пенсійне забезпечення.

27 серпня 2021 року відповідач подав до суду відзив на позов №0700-0801-8/32139 від 27.08.2021, відповідно до змісту якого проти задоволення позову заперечив з мотивів його безпідставності. Так, зокрема, зазначив, що у зв`язку з проведеним на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 перерахунком пенсії позивача, розмір такої перевищив максимальний розмір, встановлений положеннями п. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зазначає, що вказані законодавчі норми неконституційними не визнавались, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

02 вересня 2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погодився та звернув увагу суду на те, що орган Пенсійного фонду України обґрунтовує свою позицію нормами законодавства, що вже були визнані неконституційними. Так, відповідач залишив поза увагою те, що позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи як військовослужбовець, а тому до спірних правовідносин повинні застосовуватися норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, розглянувши доводи сторін, наведені ними в письмових заявах, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 року та інвалідом ІІ групи, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями посвідчення № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . Окрім того, відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №888 від 16.05.2013, полковник ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних силах та наказом Першого заступника Міністра оборони України №092 від 20.07.1996 звільнений у відставку за пп. «в» п. 65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу (за станом здоров`я).

Станом на день виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) та отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/3280/20 від 26.02.2021 ГУ ПФУ в Закарпатській області 05 травня 2021 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , при якому застосовано обмеження максимального розміру такої 10 прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, що втратили працездатність.

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо обмеження його пенсії максимальним розмір, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, їх соціальний захист регламентує Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796).

Ст. 14 Закону №796 визначено чотири категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пенсії таким особам встановлюються у вигляді державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, що призначається після виникнення права на державну пенсію (ч. 1 ст. 49 Закону №796).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є колишнім військовослужбовцем та відноситься до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо якої встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Так, ст. 59 Закону №796 гарантує військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, право на пенсію, яка обчислюється з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Відповідно до положень ст. 54 Закону №796, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Отже, провівши правовий аналіз Закону №796, суд дійшов висновку, що такі передбачають право вибору військовослужбовців порядку та умов нарахування пенсії по інвалідності, зокрема: за нормами ст. 54 Закону, або ж Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ.

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що такий з 02 вересня 2013 року отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону №796.

Спірні правовідносини виникли з приводу обмеження розміру пенсії, що отримує ОСОБА_1 , 10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Правомірність своїх дій орган Пенсійного фонду обґрунтовує положеннями ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV та ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668 від 08.07.2011.

Оцінюючи правомірність таких дій відповідача крізь призму основних засад адміністративного судочинства, суд звертає увагу на те, що положення ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки такі регламентують розмір пенсії за віком, тоді як позивач отримує пенсію по інвалідності, передбачену Законом №796, що є спеціальним нормативно-правовим актом в спірних правовідносинах.

Разом з тим, ст. 67 Закону №796 (в редакції Закону України №1774-VIII від 06.12.2016) передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Зміни внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06 грудня 2016 року №1774 до Закону №796 неконституційними не визнавалися, отже є чинними, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Вказане кореспондується також з положеннями Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року та прийнятий з метою визначення заходів подальшого реформування пенсійної системи та збалансування солідарної системи пенсійного страхування.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Як встановлено п. 2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом (до 1 жовтня 2011 року).

Судом встановлено, що пенсія по інвалідності в порядку ст. 54 Закону №796 ОСОБА_1 була призначена з 02 вересня 2013 року, отже після набрання чинності Закону України від 08 липня 2011 року №3668-VI, а тому виключення, передбачені п. 2 «Прикінцевих та перехідних положень» такого законодавчого акту до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Таким чином, суд вважає, що на момент проведення перерахунку пенсії позивачу, законодавчими нормами були встановлені обмеження максимального розміру такої, які носять імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про відсутність у відповідача законних підстав для здійснення виплати нарахованої пенсії позивача без обмеження граничного розміру, передбаченого ст. 67 Закону №796.

При цьому суд відхиляє твердження позивача про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ. З цього приводу суд вважає за необхідне звернути увагу ОСОБА_1 на те, що він отримує пенсію по інвалідності саме за нормами ст. 54 Закону №796, а отже всі умови нарахування та виплати такої слід здійснювати саме за нормами зазначеного законодавчого акту.

В свою чергу суд погоджується з тим, що позивач, як колишній військовослужбовець, відповідно до положень ст. 59 Закону №796, має право вибору законодавчих норм, за якими він бажає отримувати пенсійні виплати. Однак таке право слід реалізувати у спосіб, передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, а саме: шляхом подання до відповідного органу Пенсійного фонду України заяви про переведення з одного виду пенсії на інший.

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що останній до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про переведення його на пенсію за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ не звертався. З огляду на що суд вважає, що положення такого законодавчого акту не можуть бути застосовані при розрахунку його пенсії.

Окрім того, суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 на визнання неконституційними положень ч. 3 ст. 54 Закону №796, оскільки такі стосується питань делегування Кабінету Міністрів України права на визначення мінімальних розмірів пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, тоді як спірні правовідносини виникли з приводу обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Суд також враховує висновки Конституційного Суду України, наведені у п. 2.1 Рішення від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011, відповідно до яких передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Окрім того, право держави встановлювати законодавчі обмеження щодо розміру соціальних виплат узгоджується також з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України», в якому суд, розглянувши скаргу, зазначив, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін