Справа № 200/11483/21
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 р. Справа№200/11483/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення недоотриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (ідентифікаційний код 40109058, 87517, Донецька область, м.Маріполь, пр.Нахімова, буд. 86) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у кількості 42 діб, виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення станом на день звільнення - 28 травня 2021 року; стягнення грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у кількості 42 діб, виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення станом на день звільнення 28 травня 2021 року в сумі 18345,60 грн.; визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці тобто у лютому 2016 року, березні 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року, березні 2021 року, квітні 2021 року, травні 2021 року; стягнення грошових коштів - надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці тобто у лютому 2016 року, березні 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року, березні 2021 року, квітні 2021 року, травні 2021 року, виходячи з посадового окладу в розмірі 2400 гривень; визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по листопад 2017 року, стягнення коштів у якості індексації грошового забезпечення за період час з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно; визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати грошових коштів у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2017, 2018, 2019 та 2020 років у сумі 215,32 грн.; стягнення грошових коштів у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2017, 2018, 2019 та 2020 роки у сум 215,32 грн., стягнення коштів за весь час затримки розрахунку за період з 29 травня 2021 року до 28 липня 2021 року, виходячи з середньоденної о розміру грошового забезпечення - 436,80 гри. у сумі 26208 гри.

В обґрунтування зазначено, що позивач проходив службу у період з 07.11.2015 по 28.05.2021 на посадах слідчого відділу Слов`янського відділу поліції в Донецькій області Головного управління Національної поліції в Донецькій області, слідчого відділення відділу поліції №4 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області. Під час проходження служби виплата заробітної плати здійснена не у повному обсязі, зокрема не нарахована надбавка за роботу в умовах режимних обмежень, за період наявності у нього допуску до державної таємниці тобто у лютому 2016 року, березні 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року, березні 2021 року, квітні 2021 року, травні 2021 року, не здійснена індексація грошового забезпечення за період час з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно, у повному обсязі не здійснена виплата надбавки за роботу у нічний час протягом 2017, 2018, 2019 та 2020 роки. Крім того, за 2017-2019 додаткова відпустка не використана, у зв`язку з чим наявні підстави для виплати відповідної компенсації. Компенсація за час затримки розрахунку при звільненні підлягає виплаті в силу вимог ст.117 Кодексу законів про працю України.

10 вересня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем надано відзив, в якому зазначено про необґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Щодо надбавки за роботу в умовах режимних обмежень зазначено, що для нарахування та виплати зазначеної надбавки необхідна постійна праця з відомостями, що становлять державну таємницю, встановлення наказом надбавки. Разом з цим, у спірний період з січня 2017 року по липень 2018 року обсяг опрацювання документів позивачем незначний та не мав постійного характеру і тому відсутні підстави на отримання вказаної надбавки. Щодо виплати індексації грошових доходів зазначено, що така нарахована та виплачена з листопада 2017 року після набрання чинності постанова КМУ № 782 від 18.10.2017 р. Щодо стягнення невиплачених коштів за роботу в нічний час відповідач зазначає наступне: облік фактичного часу служби в нічний час здійснюється шляхом складання форми, що визначена у додатку 1 до Порядку № 260. Виплата надбавки за роботу у нічний час підтверджується довідкою від 30.07.2021 №1050. Щодо стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку відповідач зазначає про пропущення процесуального строку звернення до суду та приводить доводи щодо навмисного затримання звернення задля збільшення суми компенсації. Просив відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши заяви по суті суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 ; учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .

Згідно наказів Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07.11.2015 №13 о/с, від 28.05.2021 №308 о/с ОСОБА_1 перебував на службі в Національній поліції України з 07.11.2015 по 28.05.2021.

Не погодившись із проведеним розрахунком при звільненні позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Щодо компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у кількості 42 діб суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, позивачу у 22.09.2017 надано статус учасника бойових дій. Згідно наказу ГУНП в Донецькій області від 28.05.2021 №308 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції із визначенням зайво використаної відпустки за 2021 рік у кількості 24 доби.

З довідки відповідача від 30.07.2021 №1051 вбачається, що при звільненні утримано зайво використану відпустку за 24 доби щорічної відпустки, що у грошовому еквіваленті складає 11257,79 грн. Грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, за 2017, 2018 та 2019 роки не нараховувалася та не виплачувалася.

Відповідно до статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачені такі види щорічних відпусток, як: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Положеннями статті 16-2 Закону України «Про відпустки» встановлено зокрема, що учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до положень статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», яка регулює питання обчислення тривалості відпусток, тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (ч.ч. 1, 2, 8, 11 ст. 93 Закону).

Тобто, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому законом не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

Згідно частини 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до п. 8 розд. III Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі №806/829/17, від 24 жовтня 2018 року у справі №806/277/16.

Таким чином, з огляду на не врегулювання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18.

Положеннями частини 1 статті 83 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Також, згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

При цьому, згідно статті 4 Закону України «Про відпустки» до щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація.

Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Разом з тим, суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України «Про Національну поліцію», який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення зі служби в Національній поліції.

Оскільки під час проходження служби позивачу додаткову відпустку учасника бойових дій за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік не використовував, грошову компенсацію не отримував, тому, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік.

Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції, судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018 та 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 28 травня 2021 року з зобов`язанням відповідача нарахувати та виплатити відповідну компенсацію.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми 18345,60 грн. є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки у цій справі відповідача зобов`язано здійснити відповідне нарахування та виплату, а дії щодо визначення суми яка підлягає виплаті пов`язані з фактом набрання законної сили рішенням у даній справі, а тому наразі у суду відсутні підстави констатувати наявність/відсутність порушеного права в цій частині.

Щодо надбавки до посадового окладу - надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці за період наявності допуску до державної таємниці у лютому 2016 року, березні 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року, березні 2021 року, квітні 2021 року, травні 2021 року суд зазначає наступне.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України від 21.01.1994 року № 3855-XII «Про державну таємницю».

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону № 3855-XII, доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, науково дослідної діяльності або навчання. Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Відповідно до ст.30 Закону № 3855-XII, у разі, коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 414.

Відповідно до п. 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Пунктом 5 Положення № 414 передбачено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з п. 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що надання допуску до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи особи із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

15 лютого 2016 року Слов`янським ВП ГУНП в Донецькій області подано до ГУНП подання про встановлення позивачу з 25.01.2016 надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень.

Наказом ГУ НП в Донецькій області №44 о/с від 26.02.2016 позивачу з 25.01.2016 встановлено надбавку у розмірі 10% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень.

24 квітня 2017 року Слов`янським ВП ГУНП в Донецькій області подано до ГУНП подання про встановлення позивачу надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень.

Наказом ГУ НП в Донецькій області №206 о/с від 27.04.2017 позивачу встановлено надбавку у розмірі 10% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень.

Доказів на підтвердження обставин припинення доступу до державної таємниці до суду не надано.

З довідки ГУНП в Донецькій області від 23.09.2021 №1343 про нарахування та виплату надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень вбачається, що у лютому 2016 року, березні 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року (частково), березні 2021 року, квітні 2021 року, травні 2021 року не здійснено відповідне нарахування.

Отже, враховуючи те, що позивач отримав у встановленому порядку допуск до державної таємниці, при цьому, йому призначена надбавка у розмірі, визначеному Положенням, з видачею відповідного розпорядчого документа, суд дійшов висновку, що невиплата у лютому 2016 року, березні 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року (частково), березні 2021 року, квітні 2021 року, травні 2021 року відповідної надбавки є протиправною.

Посилання відповідача на те, що протягом спірного періоду позивач не постійно працював з відомостями, що становлять державну таємницю, є неприйнятними, оскільки доказів наведеним обставинам відповідач не надав.

Суд зауважує, що надання особі допуску та згодом доступу до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи цієї особи із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку). Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск та доступ до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку із чим у неї відповідно дост. 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання належної компенсації.

Зазначений висновок суду узгоджується із висновком, які міститься у постановах Верховного Суду від27 травня 2020 року усправі № 806/2056/18, від 27 травня 2020 року № 821/146/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 802/74/15-а, від 25 липня 2019 року у справі № 296/6615/17.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми 2400 грн. є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки у цій справі відповідача зобов`язано здійснити відповідне нарахування та виплату, а дії щодо визначення суми яка підлягає виплаті пов`язані з фактом набрання законної сили рішенням у даній справі, а тому наразі у суду відсутні підстави констатувати наявність/відсутність порушеного права в цій частині.

Щодо індексації грошового забезпечення позивача у період з листопада 2015 року по листопад 2017 року.

Згідно статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Проходження служби в поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 Закону № 580).

Відповідно до ст. 94 Закону № 580 поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988) грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 Закону № 1282 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно статті 4 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток). Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно статті 5 Закону № 1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 статті 6 Закону № 1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації положень Закону № 1282 Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 2003 року № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку № 1078).

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку № 1078).

Згідно п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 1 листопада 2017 року, після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, після слова «військовослужбовців» доповнено словом «поліцейських», оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону № 580-VIII та Закону № 1282.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (щодо повноважень Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Відповідно до ч. 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Оскільки право на індексацію грошового забезпечення позивача, передбаченого Законами № 580-VIII та Закону № 1282, відповідачем порушено, воно підлягає відновленню в судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону № 1282 за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

В матеріалах справи наявні довідки про грошове забезпечення позивача (зокрема довідка №1344 від 23.09.2021), згідно яких позивачу за листопад 2017 року виплачена індексація в сумі 373,85 грн., яка була включена до суми індексації за грудень 2017 року 458,12 грн., тому суд дійшов висновку, що вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачу протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року включно.

Судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі №823/2249/18.

Крім того, враховуючи те, що відповідне нарахування сум індексації не здійснено, при цьому, питання визначення розміру індексації грошового забезпечення належить до компетенції відповідача, суд вважає, що належним способом захисту є зобов`язання відповідача здійснити відповідне нарахування та виплату.

Щодо надбавки за роботу у нічний час протягом 2017, 2018, 2019 та 2020 років у сумі 215,32 грн.

Згідно ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання і відповідно до п. 3 Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входить: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пп. 3 п. 5 постанови № 988 поліцейським виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Відповідно доп. 11 розділу І Порядку № 260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00. Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час. Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється керівником підрозділу, у якому проходить службу поліцейський, шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною в додатку 1до цього Порядку та умов, яка до 15 числа місяця, наступного після залучення поліцейських до несення служби в нічний час, подається до фінансового підрозділу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ніс службу у нічний час: у 2017 році 288 годин; у 2018 році -302 год., у 2019 році 326 годин; у 2020 році 288 годин. Згідно довідки від 23.09.2021 №1345 про нарахування та виплату доплати за службу в нічний час відповідачем нараховано та виплачено позивачу доплату за службу у нічний час: в листопаді 2015 року - 120 грн. (24 год.); в грудні 2015 року 110,16 грн. (24 год.); в січні 2017 року 136,50 грн. (26 год.); в лютому 2017 року 52,50 грн. (10 год.); в березні 2017 року 144,00 грн. (30 год.); в квітні 2017 року 66,32 грн. (12 год.); в травні 2017 року 190,19 грн. (36 год.); в червні 2017 року 126,79 грн. (24 год.); в липні 2017 року 240,00 грн. (48 год.); в серпні 2017 року 144,00 грн. (30 год.); у вересні 2017 року 150,00 грн. (30 год.); в жовтні 2017 року 60,36 грн. (12 год.); в листопаді 2017 року 57,27 грн. (12 год.); в грудні 2017 року 94,50 грн. (18 год.); в січні 2018 року 160,00 грн. (32 год.); в лютому 2018 року 84,00 грн. (16 год.); в березні 2018 року 160,96 грн. (32 год.); в квітні 2018 року 187,89 грн. (34 год.); в травні 2018 року 131,57 грн. (26 год.); в червні 2018 року 116,23 грн. (22 год.); в липні 2018 року 143,18 грн. (30 год.); в серпні 2018 року 144,00 грн. (30 год.); у вересні 2018 року 136,50 грн. (26 год.); в жовтні 2018 року 57,27 грн. (12 год.); в листопаді 2018 року 85,91 грн. (18 год.); в грудні 2018 року 127,59 грн. (24 год.); в січні 2019 року 150,00 грн. (30 год.); в березні 2019 року 169,06 грн. (32 год.); в квітні 2019 року 220,50 грн. (42 год.); в травні 2019 року 144,83 грн. (30 год.); в червні 2019 року 70,49 грн. (12 год.); в липні 2019 року 191,74 грн. (42 год.); в серпні 2019 року 150,90 грн. (30 год.); у вересні 2019 року 100,00 грн. (20 год.); в жовтні 2019 року 133,64 грн. (28 год.); в листопаді 2019 року 150,00 грн. (30 год.); в грудні 2019 року 151,81 грн. (30 год.); в січні 2020 року 130,78 грн. (26 год.); в лютому 2020 року 175,50 грн. (34 год.); в березні 2020 року 30,00 грн. (6 год.); в квітні 2020 року 120,72 грн. (24 год.); в травні 2020 року 178,01 грн. (32 год.); в червні 2020 року 210,00 грн. (40 год.); в липні 2020 року 54,78 грн. (12 год.); в серпні 2020 року 157,50 грн. (30 год.); у вересні 2020 року 57,27 грн. (12 год.); в жовтні 2020 року 120,72 грн. (24 год.); в листопаді 2020 року 150,00 грн. (30 год.); в грудні 2020 року 86,90 грн. (18 год.); в січні 2021 року 72,32 грн. (13 год.); в лютому 2021 року 157,50 грн. (30 год.); в березні 2021 року 95,45 грн. (20 год.); в квітні 2021 року 19,20 грн. (4 год.).

При цьому, суд критично ставиться до розрахунку позивача щодо доплати за службу у нічний час у розмірі 215,32 грн., оскільки останнім допущена помилка у розрахунку в частині визначення щомісячної норми часу, яка, в свою чергу є змінною в залежності від фактичного часу служби у відповідному місяці.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо компенсації за затримку розрахунків зазначених вище складових грошового забезпечення поліцейського.

З позовної заяви вбачається, що фактично позивачем заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити кошти за весь час затримки розрахунку є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки у цій справі визнано протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати відповідних надбавок та сум індексації грошового забезпечення, зобов`язано відповідача здійснити відповідні нарахування та виплати, а дії щодо нарахування та виплати коштів за весь час затримки розрахунку (донарахованих надбавок, індексації) пов`язані з фактом набрання законної сили рішенням у даній справі, а тому наразі у суду відсутні підстави констатувати наявність/відсутність порушеного права в цій частині.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом подання до суду в установлений судом термін з дня набрання рішенням суду законної сили звіт про виконання судового рішення, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналізуючи вказані нормативно-правові приписи суд дійшов висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком судом.

Враховуючи характер спірних правовідносин та склад учасників адміністративної справи, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження обґрунтованості заявленої вимоги про встановлення судового контролю, суд вважає, що підстави для зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення у справі відсутні.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору в силу вимог пп.1, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Згідно з ч. 3 ст. 243 КАС України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись ст.ст.139, 244-250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення недоотриманих коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік у кількості 42 діб; надбавки за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці за період наявності допуску до державної таємниці, а саме у лютому 2016 року, березні 2016 року, грудні 2016 року, січні 2017 року, лютому 2017 року, березні 2017 року, квітні 2017 року (частково), березні 2021 року, квітні 2021 року, травні 2021 року; індексації грошового забезпечення з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року (включно).

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області (ідентифікаційний код 40109058, 87517, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Нахімова, буд. 86) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 42 календарних днів (діб) за 2017 рік, 2018 рік та 2019 рік; суми індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 31 жовтня 2017 року (включно); надбавки до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, за період наявності допуску до державної таємниці за лютий 2016 року, березень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року (частково), березень 2021 року, квітень 2021 року, травень 2021 року з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош