Справа № 640/5921/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2021 року м. Київ № 640/5921/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Офісу Генерального прокурора
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не надання доступу до публічної інформації за запитом від 10.02.2020 та її приховування, зобов`язати Офіс Генерального прокурора надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалася згідно запиту від 10.02.2020 на отримання публічної інформації, а саме: - повідомити, яким нормативним актом затверджений зразок офіційного бланку на якому слідчим, прокурором у відповідності до ч.6 ст. 110 КПК України виготовляється (виноситься) - постанова.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Так, позовні вимоги мотивовані тим, що 10.02.2020 позивач звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації, в якому останній просив суд повідомити яким нормативним актом затверджений зразок офіційного бланку на якому слідчим, прокурором у відповідності до ч.6 ст. 110 КПК України виготовляється (виноситься) - постанова та надати копію офіційного бланку на якому у відповідності до ч.6 ст. 110 КПК України слідчим, прокурором виготовляється постанова. На вказаний запит, відповідач надав неповну інформацію на запит та вказав, що запитувана інформація не регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації». Позивач вважає вказану відмову протиправною, оскільки обмеженню у доступі підлягає інформація, а не документу.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що дія вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» не поширюється на відносини у сфері громадян, які регулюються спеціальним законом, в даному випадку нормами КПК України. Крім того, порушені позивачем у запиті питання фактично зводилися до аналізу правових норм та аналізу законодавства.

У додаткових пояснення до позовної заяви, позивач вказав, що Офіс Генерального прокурора є органом державної влади та відповідно розпорядником запитуваної інформації.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

10.02.2020 позивач звернувся до Офісу Генерального прокурора із запитом про надання публічної інформації, в якому просив повідомити, яким нормативним актом затверджений зразок офіційного бланку на якому слідчим, прокурором у відповідності до ч. 6 ст. 110 КПК України виготовляється (виноситься) - постанова, надати копію офіційного бланку на якому у відповідності до ч.6 ст.110 КПК України слідчим, прокурором виготовляється - постанова.

21.02.2020 листом №27/3-872 вих.20 Офіс Генерального прокурора надав відповідь ОСОБА_1 про те, що відповідно до ст.2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» його дія не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся зі даним позовом до суду.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Так, статтею 40 Конституції України закріплено право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

За приписами статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

За змістом частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами на інформацію.

Приписами ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Частинами першою, четвертою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що визначальним для публічної інформації та можливості її надання є те, що така інформація має бути заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходитись у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та запитана суб`єктом інформаційних відносин, саме в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що запит в частині надання інформації яким нормативним актом затверджений зразок офіційного бланку постанови слідчого або прокурора є інформацію, яка заздалегідь зафіксована, знаходитись у володінні суб`єкта владних повноважень та запитана позивачем, тобто відповідає ознакам публічної інформації, крім того, доступ до такої інформації міститься у відкритих джерелах.

При цьому, посилання відповідача на те, що запит фактично зводився до роз`яснення правових норм та аналізу законодавства не приймається судом до уваги, оскільки доступ до інформації може бути надано запитувачу також через направлення останнього до легкодоступних альтернативних джерел. Наприклад, якщо документ опублікований в Інтернеті та є легкодоступним для конкретного запитувача, державні органи можуть направити заявника до такого альтернативного джерела.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив заявнику в наданні інформації на запит в цій частині.

Щодо стосується надання копії офіційного бланку на якому у відповідності до ч.6 ст.110 КПК України слідчим, прокурором виготовляється постанова, то суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву, відповідач вказав, що Тимчасовою інструкцією з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 12.02.2019 №27 визначено порядок виготовлення бланків, їх облік та зберігання.

Пунктом 1.15 вказаної Інструкції передбачено, що службові документи не підлягають розголошенню. Ознайомлення з ними, видача довідок, використання даних службового характеру в доповідях, лекціях, виступах у засобах масової інформації здійснюється в Офісі Генерального прокурора та регіональних прокуратурах з дозволу керівництва прокуратури та структурних підрозділів, у місцевих прокуратурах - керівника або його першого заступника чи заступника.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» до службової може бути віднесена інформація, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрішньовідомчу службову кореспонденцію, зокрема, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень, і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішення.

Крім того, стаття 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачає, що до службової інформації може бути віднесено інформацію, зібрану в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як розпорядник інформації зобов`язаний роз`яснити заявнику, що запитувана ним інформація в силу вимог закону відноситься до інформації з обмеженим доступом, а відтак відмова з інших підстав, вказаних у листі 21.02.2020 листом №27/3-872 вих.20 є також протиправною.

Разом з тим, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання відмови Офісу Генерального прокурора щодо не надання доступу до публічної інформації за запитом від 10.02.2020 протиправною, зобов`язання Офісу Генерального прокурора надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 10.02.2020, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати відмову Офісу Генерального прокурора щодо не надання доступу до публічної інформації за запитом від 10.02.2020 протиправною.

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 10.02.2020, з урахуванням висновків суду.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.С. Мазур