Справа № 640/18283/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року м. Київ № 640/18283/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Васильєвої Ю.В.

за участю представників сторін:

представника позивача: Харка Д.М.;

представника відповідача: Труфанової В.О.

розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовомАкціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова компанія України»
доЦентрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 26 жовтня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова компанія України» (далі по тексту - позивач, АТ «ДПЗКУ») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі по тексту - відповідач, ЦМУ ДПС по роботі з великими платниками податків), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків форми «В1» від 27.05.2021 № 2 яким зменшено суму бджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 9 814 140,72 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 907 070,36 грн. по декларації за січень 2021 року у повному обсязі;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків форми «В4» від 27.05.2021 № 2 яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 10 594 931000 грн. по декларації за січень 2021 року у повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що господарські операції між АТ «Державна продовольчо-зернова компанія України» і контрагентами постачальниками, зазначеними в акті перевірки підтверджені належними та допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку. Позивач не погоджується з висновками акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/18283/21 в порядку загального позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено підготовче судове засідання на 27.07.2021 року.

У підготовче судове засідання 27.07.2021 з`явився представник позивача Харко Д.М.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.07.2021 оголошено про відкладення розгляду справи для повторного виклику відповідача на 17.08.2021.

13 серпня 2021 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов не визнав, у відзиві на позов зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача з контрагентами в охоплений перевіркою період не підтверджуються наданими до перевірки первинними документами, у зв`язку з відсутністю легального походження товару, необхідних трудових ресурсів у контрагента, транспортних засобів та іншого майна.

Зокрема, за наявною у податкового органу інформацією, контрагент позивача ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» () має ознаки фіктивності та задіяний у схемах формування «штучного» податкового кредиту на адресу АТ «ДПЗКУ» .

У підготовче засідання 17.08.2021 з`явилися представник позивача Харко Д.М. та представник відповідача Демченко С.В.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2021 оголошено про відкладення розгляду справи на 21.09.2021.

Представник позивача скористався правом надати відповідь на відзив, у якому зазначив, що доводи відповідача є необґрунтованими та такими, що не спростовують доводи позовної заяви.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12.10.2021.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.10.2021 оголошено про відкладення розгляду справи на 26.10.2021 для надання відповідачем доказів реєстрації податкової накладної ТОВ «ПРОФІТ АГРО».

13 жовтня 2021 року представником позивача до суду надано належним чином засвідчений витяг з ЄРПН №579287 від 12.10.2021 та податкову накладну від 17.12.2020 №34 від постачальника ТОВ «ПРОФІТ АГРО» з відміткою про її реєстрацію в ЄРПН.

22 жовтня 2021 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва на виконання протокольної ухвали від 12.10.2021 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення та у вигляді додатків надано витяг з ЄРПН ТОВ «ПРОФІТ АГРО», декларацію ТОВ «ПРОФІТ АГРО» за січень 2021 з додатком №5, ПН №11 від 09.03.2021 з квитанцією №1 про реєстрацію.

У судовому засіданні 26.10.2021 представник позивача Харко Д.М. просив суд долучити до матеріалів справи уточнений позов щодо технічної описки, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2021 судом прийнято уточнення представника позивача щодо технічної описки та податкову накладну від 17.12.2020 №34 від постачальника ТОВ «ПРОФІТ АГРО».

Представник відповідача Труфанова В.О. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі.

Відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 26.10.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова компанія України» як юридична особа зареєстроване 16.09.2010 (номер запису: 1 045105), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основний вид діяльності: 70.10 Діяльність головних управлінь (хед офісів).

У період з 29.03.2020 по 16.04.2021 Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків було проведено документальну позапланову виїзну перевірку АТ «Державна продовольчо-зернова компанія України» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., по декларації з податку на додану вартість за січень 2021 року з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.

Результати перевірки оформлені актом від 22.04.2021 № 282/31-00-07-02/37243279.

Згідно висновків акту від 22.04.2021 № 282/31-00-07-02/37243279 позивачем порушено п. 44.1 ст. 44, п.п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6, ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (далі - ПК України), п. 5 Розділу V наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» від 28.01.2016 № 21, що призвело до завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на 9 814 140, 72 грн. та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 10 594 930, 86 грн., яка підлягає зменшенню.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення- рішення:

- № 2 від 27.05.2021 (за формою В1), яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 814 140,72 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 4 907 070,36 грн. по декларації за січень 2021 року;

- № 2 від 27.05.2021 (за формою В4), яким позивачу зменшено суму від`ємного значення з ПДВ у сумі 10 594 931,00 грн. по декларації за січень 2021 року.

Вважаючи спірні рішення податкового органу протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ», податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.

Між TOB «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» (Постачальник) та AT «ДПЗКУ» (Покупець) укладено договір поставки від 19.01.2021 № ПОЛ0188-С, додаткова угода №001КЗ від 19.01.2021, а також договір поставки № ПОЛ0187 від 19.01.2021 та додаткова угода №001КЗ від 19.01.2021.

Предметом даних договорів вказано поставку кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю, місцем поставки згідно правил тлумачення ІНКОТЕРМС 2010 зазначено «EXW» (Франко-завод) сторони обумовили, адресу: філія AT «ДПЗКУ» «Лубенський НОЗ» (37552, вул. Комсомольська, буд. 137, с. Засулля, Лубенський р-н, Полтавська обл.), що є пунктом призначення за умовами цих договорів.

Відповідно до правил Інтеркомерс 2010 термін EXW (Франко завод»), продавець вважається таким, що виконав сіої зобовязання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці, без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження цього на будь-який приймаючий транспортний засіб.

На підтвердження вимог якості поставленого товару ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» складено картки аналізу зерна від 20.01.2021 №83, №84, №85, а також складські квитанції від 20.01.2021 №583 у кількості 1000 т., №582 у кількості 301 т., №584 у кількості 202,2 т.

На підтвердження факту здійснення поставки товару на умовах EXW (Франко завод») між AT «ДПЗКУ» (як новий власник) та TOB «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» (як поклажодавець) складено акти приймання-передачі зерна при переоформленні від 20.01.2021: №84 щодо переоформлення кукурудзи 3 класу у кількості 1000 тон, №83 щодо переоформлення кукурудзи 3 класу у кількості 301 тон, №85 щодо переоформлення кукурудзи 3 класу у кількості 1000 тон, №83 щодо переоформлення кукурудзи 3 класу у кількості 202,2 тон.

Судом встановлено, що на виконання вказаних договорів ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» надало позивачу видаткові накладні № 2001-1 від 20.01.2021 на загальну суму - 8 150 004,00 грн. з них ПДВ - 1 358 344, 00 грн.; № 2001 -2 від 20.01.2021 на загальну суму - 2 456 900, 21 грн., з них ПДВ-409 483,36 грн.; № 2001-3 від 20.01.2021 на загальну суму - 1 648 093, 81 грн. з них ПДВ-274 682,30 грн.

На підставі вказаних договорів ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» було виставлено позивачеві рахунки на оплату від 20.01.2021 № 2001-1 на загальну суму - 8 150 004,00 грн. з них ПДВ - 1 358 344, 00 грн.; № 2001 -2 від 20.01.2021 на загальну суму - 2 456 900, 21 грн., з них ПДВ-409 483,36 грн.; № 2001-3 від 20.01.2021 на загальну суму - 1 648 093, 81 грн. з них ПДВ-274 682,30 грн.

AT «ДПЗКУ» в оплату за надані послуги перерахувало на банківський рахунок ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» кошти, що підтверджується платіжними дорученнями №515075 від 20.01.2021 на суму 6 791 667,29 грн., №515076 від 20.01.2021 на суму 2 047 411,40 грн., №558667 від 21.01.2021 на суму 1 373 406,07 грн., №600617 від 22.01.2021 на суму 1 358 336,71 грн., №600618 від 22.01.2021 на суму 409 488,81 грн., №600619 від 22.01.2021 на суму 274 687,74 грн.

За фактом надання послуг визначених у договорах та рахунках, ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» складено та зареєстровано у ЄРПН податкові накладні №17 від 20.01.2021 на загальну суму - 1 648 093,81 грн., у тому числі ПДВ 274 682,30 грн., № 18 від 20.01.2021 на загальну суму 2 456 900,21 грн., у тому числі ПДВ 409 483,37 грн., №16 від 20.01.2021 на загальну суму 8 150 004,00 грн., у тому числі ПДВ 1 358 334,00 грн.

Вищезазначені податкові накладні, складені та зареєстровані ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» у Єдиному реєстрі податкових накладних, позивачем включено до Додатку №5 податкової декларації з ПДВ за січень 2021 року.

Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНИЙ ЦЕНТР», податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між AT «ДПЗКУ» (Покупець) та ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНИЙ ЦЕНТР» (Постачальник) укладено наступні договори поставок:

Договір поставки № КИВ0092-С від 12.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода №001КЗ від 12.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0228-С від 25.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 25.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0227-С від 25.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 25.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0226-С від 25.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 25.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0225-С від 25.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 25.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0224-С від 25.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 25.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0223-С від 25.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 25.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0222-С від 25.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 25.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0221-С від 25.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 25.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0207-С від 21.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 21.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0206-С від 21.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 21.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0205-С від 21.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 21.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0183-С від 19.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 19.01.2021, додаткова угода № 002КЗ від 21.01.2021;

Договір поставки №ПОЛ0182-С від 19.01.2021 між AT «ДПЗКУ та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ», додаткова угода № 001КЗ від 19.01.2021;

Предметом даних договорів вказано поставку зерна українського походження врожаю 2020 року, місцем поставки згідно правил тлумачення ІНКОТЕРМС 2010 зазначено «EXW» (Франко-завод) сторони обумовили, адресу: ТОВ «АГРАРНА ЕЛЕВАТОРНА КОМПАНІЯ» (37600, Полтавська обл., м. Миргород, вул. Шляхова, буд. 4А.), що є пунктом призначення за умовами цих договорів.

Відповідно до правил Інтеркомерс 2010 термін EXW (Франко завод»), продавець вважається таким, що виконав сіої зобовязання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці, без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження цього на будь-який приймаючий транспортний засіб.

На підтвердження вимог якості поставленого товару TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» складено картки аналізу зерна: №2812-5 від 28.12.2020, №2812-1 від 28.12.2020, №2101 від 21.01.2021, №2801-3 від 28.01.2021, №2801-2 від 28.01.2021, №2801-1 від 28.01.2021, №2701-4 від 27.01.2021, №2701-3 від 27.01.2021, №2601-1 від 27.01.2021, №2701-2 від 27.01.2021, №2601-4 від 26.01.2021, №2601-3 від 26.01.2021, №601-2 від 26.01.2021, №2601-1 від 26.01.2021, №2501-3 від 25.01.2021, №2501-2 від 25.01.2021, №2501-1 від 25.01.2021, №2501-4 від 25.01.2021, 2101-5 від 21.01.2021, №2104-4 від 21.01.2021, №2102-2 від 21.01.2021, №2103-3 від 21.01.2021, №1901-1 від 19.01.2021, №1901-2 від 19.01.2021.

На підставі вказаних карток аналізу зерна TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» складено та оформлено наступні складські квитанції на зерно:№ К170С2 від 28.12.2020; №К178С від 28.12.2020; №0183С від 19.01.2021; №0206 від 21.01.2021; №0205 від 21.01.2021; №0207-1 від 21.01.2021; №0207-2 від 21.01.2021; №0183 від 21.01.2021; №0183-2 від 25.01.2021; №0205-2 від 25.01.2021; №0206-2 від 25.01.2021; №0207-3 від 25.01.2021; №К221 від 26.01.2021; №К222 від 26.01.2021; №К223 від 26.01.2021; №К223-1 від 26.01.2021; №К223-2 від 27.01.2021; №К225 від 27.01.2021; №К226 від 27.01.2021; №К226 від 28.01.2021; №К227 від 28.01.2021; №К228 від 28.01.2021;№0182С від 19.01.2021.

На підтвердження факту здійснення поставки товару на умовах EXW (Франко завод») між AT «ДПЗКУ» (як новий власник) та TOB «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» (як поклажодавець) складено акти переоформлення продукції, а саме: від 28.12.2020 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 400,00 тон.; від 19.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 1 000,00 тон.; від 28.12.2020 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 1 300,00 тон.; від 28.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 525,380 тон.; від 28.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 439,710 тон.; від 28.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 705,043 тон.; від 27.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 244,957 тон.; від 27.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 950,000 тон.; від 27.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 155,028 тон.; від 27.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 950,000 тон.; від 26.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 302,200 тон.; від 26.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 492,772 тон.; від 26.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 950,000 тон.; від 26.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 950,000 тон.; від 25.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 20,000 тон.; від 25.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 20,000 тон.; від 25.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 20,000 тон.; від 25.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 142,228 тон.; від 21.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 367,772 тон.; від 21.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 285,241 тон.; від 21.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 714,759 тон.; від 21.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 1 000,000 тон.; від 21.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 1 000,000 тон.; від 19.01.2021 щодо переоформлення кукурудзи 3-го класу 2020 року врожаю у кількості 500,000 тон.

Судом встановлено, що на виконання вказаних договорів ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» надало позивачу наступні видаткові накладні: № 281/001 від 28.12.2020 на 400 т., загальна сума-2 892 000,00 грн., з яких ПДВ - 482 000,00 грн.; № 2812/002 від 28.12.2020 на 1300 т., загальна сума - 9 399 000,00 грн., з яких ПДВ - 1 566 500,00 грн.; №1901/001 від 19.01.2021 на 1000 т., загальна сума - 8 450 004, 00 грн., з яких ПДВ - 1 408 334, 00 грн.; № 2801/003 від 28.01.2021 на 525,38 т., загальна сума - 4 323 875,30 грн., з яких ПДВ - 720 645,88 грн.; № 2801/002 від 28.01.2021 на 439,71 т., загальна сума- 3 618 811, 54 грн., з яких ПДВ - 603 135,26 грн.; №2801/001 від 28.01.2021 на 705,043 т., загальна сума - 5 802 501,07 грн., з яких ПДВ - 967 083,51 грн.; № 2701/004 від 27.01.2021 на 244,957 т., загальна сума - 2 015 995, 13 грн. з яких ПДВ - 335 999,19 грн.; №2701/003 від 27.01.2021 на 950 т., загальна сума-7 818 496,20 грн., з яких ПДВ - 1 303 082,70 грн.; № 2701/001 від 27.01.2021 на 155,028 т., загальна сума - 1 275 879,82 грн., з яких ПДВ -212 646,64 грн.; № 2701/002 від 27.01.2021 на 950 т., загальна сума - 7 818 496, 20 грн., з яких ПДВ - 1 303 082,70 грн.; № 2601/004 від 26.01.2021 на 302,2 т., загальна сума - 2 487 104, 80 грн., з яких ПДВ - 414 517, 47 грн.; № 2601/003 від 26.01.2021 на 492,772 т., загальна сума - 4 055 511, 59 грн., з яких ПДВ - 675 918,60 грн.; №2601/001 від 26.01.2021 на 950 т., загальна сума-7 818 496,20 грн., з яких ПДВ - 1 303 082,70 грн.; №2501/003 від 25.01.2021 на 20 т., загальна сума - 169 000, 08 грн., з яких ПДВ - 28 166,68 грн.; № 2501/002 від 25.01.2021 на 20 т., загальна сума - 169 000, 08 грн., з яких ПДВ-28 166,68 грн.; №2501/001 від 25.01.2021 на 20 т., загальна сума - 169 000, 08 грн., з яких ПДВ- 28 166,68 грн.; №2501/004 від 25.01.2021 на 142,228 т., загальна сума - 1 201 827,17 т., з яких ПДВ - 200 304,53 грн.; №2101/001 від 21.01.2021 на 367,772 т., загальна сума - 3 107 674,87 грн., з яких ПДВ - 517 945,81 грн.; №2101/005 від 21.01.2021 на 285,241 т., загальна сума - 2 410 287, 59 грн., з яких ПДВ-401 714,60 грн.; №2101/004 від 21.01.2021 на 714,759 т., загальна сума - 6 039 716,41 грн., з яких ПДВ - 1 006 619, 40 грн.; № 2101/002 від 21.01.2021 на 1 000 т., загальна сума - 8 450 004,00 грн., з яких ПДВ - 1 408 334,00 грн.; №2101/003 від 21.01.2021 на 1000 т., загальна сума-8 450 004,00 грн., з яких ПДВ - 1 408 334,00 грн.; № 1901/002 від 19.01.2021 на 500 т., загальна сума-4 225 002,00 грн., з яких ПДВ - 704 167, 00 грн.; № 1501/001 від 15.01.2021 на 983,150 т., загальна сума - 8 061 826/07 грн., з яких ПДВ - 1 343 637,68 грн.

На підставі вказаних договорів ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» було виставлено позивачеві наступні рахунки на оплату: №2001-1 від 20.01.2021; №2001-2 від 20.01.2021; №2001-3 від 20.01.2021, №129 від 28.12.2020, №130 від 28.12.2020; №4 від 19.01.2021, №27 від 28.01.2021, №26 від 28.01.2021, №25 від 28.01.2021; № 24 від 27.01.2021; № 23 від 27.01.2021; № 21 від 27.01.2021; № 22 від 27.01.2021; № 19 від 26.01.2021; № 20 від 26.01.2021; № 18 від 26.01.2021; № 17 від 26.01.2021; № 16 від 25.01.2021; № 15 від 25.01.2021; № 14 від 25.01.2021; № 13 від 25.01.2021; № 7 від 21.01.2021; № 11 від 21.01.2021; № 10 від 21.01.2021; № 8 від 21.01.2021; № 9 від 21.01.2021;№6 від 15.01.2021;№ 3 від 12.01.2021; № 2 від 12.01.2021; № 5 від 19.01.2021.

AT «ДПЗКУ» в оплату за надані послуги перерахувало на банківський рахунок ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» кошти, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №77755 від 05.01.2021 на суму 482 002,40 грн.; №297076 від 13.01.2021 на суму 1 566 502,40 грн.; №297284 від 13.01.2021 на суму 3 360 628,96 грн.; №297285 від 13.01.2021 на суму 3 366 778,96 грн.; №515071 від 20.01.2021 на суму 8 450 004,00 грн.; №515072 від 20.01.2021 на суму 4 225 002,00 грн.; №600613 від 22.01.2021 на суму 6 039 716,41 грн.; №600614 від 22.01.2021 на суму 8 450 004,00 грн.; №600621 від 22.01.2021 на суму 1 334 418,15 грн.; №600624 від 22.01.2021 на суму 8 450 004,00 грн.; №600625 від 22.01.2021 на суму 2 410 287,59 грн.; №645384 від 25.01.2021 на суму 2 589 723,42 грн.; №697720 від 265.01.2021 на суму 169 000,08 грн.; №697721 від 26.01.2021 на суму 169 000,08 грн.; №697722 від 26.01.2021 на суму 169 000,08 грн.; №697723 від 26.01.2021 на суму 1 001 519,82 грн.; №697739 від 26.01.2021 на суму 6 515 408,02 грн.; №740707 від 27.01.2021 на суму 2 072 584,58 грн.; №740708 від 27.01.2021 на суму 6 515 408,02 грн.; №740723 від 27.01.2021 на суму 1 679 989,08 грн.; №740724 від 27.01.2021 на суму 6 515 408,02 грн.; №740725 від 27.01.2021 на суму 6 515 408,02 грн.; №778737 від 28.01.2021 на суму 3 379 590,25 грн.; №778738 від 28.01.2021 на суму 1 063 233,18 грн.; №77755 від 05.01.2021 на суму 482 002,40 грн.; №778761 від 28.01.2021 на суму 4 835 410,70 грн.; №823104 від 29.01.2021 на суму 3 015 676,28 грн.; №823105 від 29.01.2021 на суму 3 603 223,93 грн.; №887809 від 01.02.2021 на суму 200 307,35 грн.; №887810 від 01.02.2021 на суму 336 006,05 грн.; №887811 від 01.02.2021 на суму 212 646,64 грн.; №887812 від 01.02.2021 на суму 967 090,37 грн.; №887813 від 01.02.2021 на суму 414 520,22 грн.; №887814 від 01.02.2021 на суму 1 303 088,18 грн.; №887815 від 01.02.2021 на суму 1 303 088,18 грн.; №887816 від 01.02.2021 на суму 603 135,26 грн.; №887817 від 01.02.2021 на суму 1 303 088,18 грн.; №887818 від 01.02.2021 на суму 517 951,45 грн.; №887819 від 01.02.2021 на суму 1 303 088,18 грн.; №887820 від 01.02.2021 на суму 675 921,34 грн.; №887851 від 02.02.2021 на суму 720 651,37 грн.; №2492232 від 29.12.2020 на суму 2 409 997,60 грн.; №2492236 від 29.12.2020 на суму 7 832 497,60 грн..

За фактом надання послуг визначених у договорах та рахунках, ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» складено та зареєстровано у ЄРПН наступні податкові накладні:

податкова накладна від 28.01.2021 № 28 всього з ПДВ -4 323 875, 30 грн., з них ПДВ - 720 645, 884 грн.; податкова накладна від 28.01.2021 № 27 всього з ПДВ - 3 618 811,54 грн., з них ПДВ - 603 135,25 грн.; податкова накладна від 28.01.2021 № 21 всього з ПДВ - 5 802 501, грн., з них ПДВ - 967 083,51 грн.; податкова накладна від 27.01.2021 № 24 всього з ПДВ -2 015 995,13 грн., з них ПДВ - 335 999,19 грн.; податкова накладна від 27.01.2021 № 22 всього з ПДВ - 7 818 496,20 грн., з них ПДВ - 1 303 082,70 грн.; податкова накладна від 27.01.2021 № 21 всього з ПДВ - 1 275 879,82 грн., з них ПДВ -212 646,64 грн.; податкова накладна від 27.01.2021 № 23 всього з ПДВ - 7 818 496,20 грн., з них ПДВ - 1 303 082,70 грн.; податкова накладна від 26.01.2021 № 17 всього з ПДВ - 2 487 104,80 грн., з них ПДВ -414 517,47 грн.; податкова накладна від 26.01.2021 № 20 всього з ПДВ - 4 055 511,59 грн.,-з них ПДВ-675 918, 60 грн.; податкова накладна від 26.01.2021 №19 всього з ПДВ - 7 818 496,20 грн., з них ПДВ - 1 303 082,70 грн.; податкова накладна від 26.01.2021 №18 всього з ПДВ - 7 818 496,20 грн., з них ПДВ - 1 303 082,70 грн.; податкова накладна від 25.01.2021 № 12 всього з ПДВ - 169 000,08 грн., з них ПДВ - 28 166,68 грн.; податкова накладна від 25.01.2021 № 13 всього з ПДВ - 169 000,08 грн., з них ПДВ - 28 166,68 грн.; податкова накладна від 25.01.2021 № 14 всього з ПДВ - 169 000,08 грн., з них ПДВ - 28 166,68 грн.; податкова накладна від 25.01.2021 № 15 всього з ПДВ - 1 201 827,17 грн., з них ПДВ - 200 304,53 грн.; податкова накладна від 21.01.2021 № 7 всього з ПДВ - 3 107 674,87 грн., з них ПДВ-517 945, 81 грн.; податкова накладна від 21.01.2021 № 11 всього з ПДВ - 2 410 287,59 грн., з них ПДВ - 401 714, 60 грн.; податкова накладна від 21.01.2021 № 10 всього з ПДВ - 6 039 716,41 грн., з них ПДВ - 1 006 619, 40 грн.; податкова накладна від 21.01.2021 № 8 всього з ПДВ - 8 450 004,00 грн., з них ПДВ - 1 408 334,00 грн.; податкова накладна від 21.01.2021 № 9 всього з ПДВ - 8 450 004,00 грн., з них ПДВ - 1 408 334,00 грн.; податкова накладна від 15.01.2021 № 6 всього з ПДВ - 1 334 418,15 грн., з них ПДВ - 222 403,02 грн.; податкова накладна від 13.01.2021 № 3 всього з ПДВ - 3 366 778,96 грн., з них ПДВ - 561 129,83 грн.; податкова накладна від 13.01.2021 № 2 всього з ПДВ - 3 360 628, 96 грн., з них ПДВ - 560 104,83 грн.; податкова накладна від 19.01.2021 № 4 всього з ПДВ - 4 225 002,00 грн., з них ПДВ - 704 167,00 грн.; податкова накладна від 19.01.2021 № 5 всього з ПДВ - 8 450 004,00 грн., з них ПДВ - 1 408 334,00 грн.; податкова накладна від 28.12.2020 № 19 всього з ПДВ - 9 399 000,00 грн., з них ПДВ - 1 566 500,00 грн.

Вищевказані податкові накладні, складені та зареєстровані ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» у Єдиному реєстрі податкових накладних, позивачем включено до Додатку №5 податкової декларації з ПДВ за січень 2021 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що врегульовує спірні правовідносини є Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-VI з наступними змінами та доповненнями (у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Податковим кредитом у розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У силу положень підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Частиною 1 статті 9 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону №996-XIV, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім цього, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 №88.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до пункту 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Таким чином, умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Отже, наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, підтверджених сукупністю документів первинного бухгалтерського обліку, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту, за рахунок якого утворюється від`ємне значення податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню платнику податків з бюджету.

Суд звертає увагу сторін на положення пункту 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України за вимогами якого, платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену із зазначеною в цьому пункті формулою.

Зі змісту формули вбачається, що визначальною умовою для виникнення права платника податків зареєструвати складену ним податкову накладну є недосягнення або рівність суми податку, зазначеної у податковій накладній, що реєструється, сумі податку за отриманими платником податковими накладними, разом з сумою податку сплаченого платником при ввезенні товарів на митну територію України, разом з сумою поповнення поточного рахунку платника податку в системі електронного адміністрування податку.

Таким чином, відсутність розміру необхідної суми, розрахованої за формулою, в тому числі з урахуванням суми на поточному рахунку платника податку в системі електронного адміністрування податку, унеможливлює реєстрацію податкової накладної продавцем товару.

Отже, контролюючий орган ще на стадії реєстрації податкової накладної наділений повноваженнями здійснювати контроль за відповідністю суми податкового кредиту, що буде сформована покупцем на підставі податкової накладної, сумі, яка в системі електронного адміністрування податку належить продавцеві та є достатньою для забезпечення виконання ним своїх податкових зобов`язань з податку на додану вартість.

В силу положень абзацу третього пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено про нереальність вищезазначених господарських операцій, з огляду на те, що згідно проведеного аналізу зареєстрованих податкових накладних в ЄРПН не встановлено придбання контрагентами позивача товарів, які в подальшому поставлені позивачу, що свідчить про незаконне введення останніх в обіг та відсутність факту реального одержання (купівлі) товару.

З вищевикладеного контролюючий орган прийшов до висновку про безтоварність операцій позивача з контрагентами.

Суд не погоджується з такими висновками контролюючого органу, оскільки, по-перше, неналежне декларування контрагентом позивача не свідчить про не здійснення господарської операції, а, по-друге, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця дотримання контрагентів позивача податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених робіт, поставлених товарів, наданих послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Водночас, при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що документи, на підставі яких платник податків сформував дані податкового обліку, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Вказана правова позиція висловлена, у постанові Верховного Суду від 24 травня 2019 року у справі №826/7423/16 (адміністративне провадження №К/9901/5073/19).

Крім того, жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність трудових ресурсів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Також, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов`язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Отже, з наведеного вище вбачається, що податкова інформація про порушення податкової дисципліни, допущені контрагентами платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку. Безпідставними є доводи податкового органу про відсутність у контрагентів позивача управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, наявності трудових ресурсів, та іншого майна, які економічно необхідні для виконання таких робіт, з огляду на те, що жодного доказу суду на підтвердження цієї інформації відповідачем не надано, як і не доведено неможливості контрагентів укладати договори в межах своєї господарської діяльності з іншими суб`єктами господарювання з метою виконання зобов`язань перед товариством (позивачем у справі).

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків.

Також, суд наголошує, що чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

У відповідності до статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються на припущеннях по ланцюгу контрагентів контрагента позивача. При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для таких контрагентів, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Крім цього, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України"). Також, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Таким чином, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Одночасно, суд зазначає, що в матеріалах справи наявні копії первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій по вказаним контрагентам.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що всі вищезазначені контрагенти позивача станом на момент укладення спірних податкових операцій були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому порядку таких контрагентів не визнавались.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що дані податкового обліку можуть бути визнані необґрунтованими, якщо платник податків діяв без належного рівня обачності та обережності та знав або повинен і міг знати про порушення, допущені контрагентом, та був залучений до таких порушень, або знав про дефекти у правовому статусі таких контрагентів (відсутність реєстрації їх як платник ПДВ, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо).

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

Висновки, викладені в акті перевірки щодо встановлених порушень платником податків не є безумовно достовірними, оскільки є лише відображенням фактичних дій податкових інспекторів-ревізорів та їх особистої думки.

Думка, висловлена посадовими особами контролюючого органу в акті перевірки, зокрема щодо реальності вчинених платником податків господарських операцій, повинна оцінюватися судами із урахуванням інших доказів у справі, предметом якої є податкові правопорушення, що обґрунтовуються контролюючим органом серед іншого висновками акту перевірки платника платників або актами перевірки його контрагентів. Відповідно, судове рішення щодо правомірності сум грошових зобов`язань, визначених контролюючим органом платнику податків, не може мотивуватися виключно даними акту перевірки цього платника податків або його контрагентів, якщо ці дані обґрунтовано заперечуються платником податків та при цьому не підтверджені іншими доказами, зібраними у справі. І навпаки, вирішуючи спір, суди не можуть не враховувати доводи контролюючого органу щодо встановлених порушень, викладені в акті перевірки, оскільки висновок суду про реальність господарських операцій для цілей податкового обліку повинен бути результатом належного аналізу зібраних доказів.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що надані позивачем первинні документи складені у відповідності до п.44.1 ст.44 ПК України, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", дають можливість ідентифікувати осіб, що брали участь у господарських операціях.

Судом досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та встановлено, що останні містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов`язань.

Доказів недобросовісності платника (позивача у справі), а також того, що відомості, які містяться у поданих ним документах неповні, недостовірні та (або) суперечливі, відповідачем не надано.

Посилання відповідача на факти встановлені в рамках кримінального провадження №0000453 від 08.05.2020, в ході якого встановлено ряд суб`єктів господарювання з явними ознаками «сумнівності», в тому числі ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є Кримінальний процесуальний кодекс України.

У частині 1 статті 23 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 95 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Докази на підтвердження факту винесення вироків чи постанов про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності в кримінальних справах за результатами кримінального провадження №0000453 від 08.05.2020 в матеріалах справи відсутні та відповідачем про наявність відповідних фактів зазначено не було.

Факт порушення кримінальної справи, фігурантом за якою є контрагент позивача, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ».

Таким чином, матеріали кримінального провадження не можуть бути враховані як доказ відсутності фактичного здійснення фінансово - господарських правовідносин між позивачем та ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.11.2018р. у справі №822/551/18 (адміністративне провадження №К/9901/61751/18).

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ», як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Суд звертає увагу на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача), зокрема й щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.08.2018р. у справі 820/4428/17 (адміністративне провадження №К/9901/51373/18).

Посилання відповідача на те, що документально оформлені поставки на АТ «ДПЗКУ» товару, що ідентифікується за найменуванням (характеристикою), не підтверджується реальним його одержанням (придбанням) від ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ», а відсутність придбання товару ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» у ФГ «Апіс» у обсязі, вказаному в первинних документах, по ланцюгу постачання, засвідчує недійсність формування ним відповідного активу та доводить нереальність здійснення поставки(продажу) товару на адресу АТ «ДПЗКУ» спростовуються документами наданими позивачем на підтвердження наявності у контрагента ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» можливості поставити товар, щодо правовідносин з сільськогосподарськими виробниками.

Інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту за фінансово - господарськими відносинами з контрагентами ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» та ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» відповідачем суду не надано, як і не зазначено про причини неможливості їх надання.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та контрагентами ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» та ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» мали реальний товарний характер.

Таким чином, реальність та товарність господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «ЗЕРНОВА ГРУПА КИЇВ» та ТОВ «СІБКОР ЛОГІСТИЧНА КОМПАНІЯ» в ході судового розгляду справи судом було встановлено, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що у позивача було право на формування показників податкової звітності за рахунок фінансово - господарських правовідносин з вказаними контрагентами.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, виходячи із меж заявлених позовних вимог, зважаючи на вище викладені норми та з`ясовані обставини, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідачем прийняті протиправно, а тому, як наслідок, вони підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов Підприємства з іноземними інвестиціями "Гленкор Агрікалчер Україна" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 22 700,00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова компанія України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (04119, місто Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків форми «В1» від 27.05.2021 № 2, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 9 814 140,72 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 907 070,36 грн. по декларації за січень 2021 року у повному обсязі.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків форми «В4» від 27.05.2021 № 2, яким зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 10 594 931, 00 грн. по декларації за січень 2021 року у повному обсязі.

4. Стягнути на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова компанія України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (04119, місто Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ) судовий збір у розмірі 22 700 грн. (дві тисячі двісті дев`яносто чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 04 листопада 2021 року.

Суддя Є.В. Аблов