Справа № 480/2577/20
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 листопада 2021 року Справа №480/2577/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2577/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби всіх належних грошових сум;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.04.2017 по 17.04.2020.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що наказом начальника Луганського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 18.04.2017 №219-ос, позивач був звільнений з військової служби за станом здоров`я та виключений зі списків особового складу з 18.04.2017 (а.с.14)
При цьому при звільненні з Військової частини НОМЕР_1 позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та компенсацію за неотримане речове майно. Компенсацію за неотримане речове майно відповідачем було виплачено позивачу лише 25.03.2020 року та 17.04.2020 року було виплачено індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. За таких обставин, оскільки відповідач не виплатив у строк, зазначений статтею 116 КЗпП України, належну йому грошову компенсацію, позивач вважає, що відповідно до положень статті 117 Кодексу Законів про працю України підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 р. по справі № 480/2577/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2021 року, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби всіх належних грошових сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.04.2017 по 17.04.2020 (а.с. 70-71, 94-95).

В подальшому постановою Верховного суду від 24.06.2021 року касаційну скаргу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса задоволено частково. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року в справі № 480/2577/20 скасовано та направлено справу на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду (а.с. 188-198).

При цьому скасовуючи рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року в справі № 480/2577/20 Верховний Суд у постанові від 24.06.2021 року, зокрема зазначив, що для застосування критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, судами не з`ясовано загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, індексація грошового забезпечення та грошова компенсація вартості не отриманого речового майна у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності.

Справа надійшла до Сумського окружного адміністративного суду на новий судовий розгляд.

Програмою "Діловодство спеціалізованого суду" дану справу було розподілено судді Павлічек В.О.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду було прийнято справу № 480/2577/20 до провадження Сумського окружного адміністративного суду. Разом з тим даною ухвалою витребувано у Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) розрахунок суми, що підлягали та були виплачені ОСОБА_1 при звільненні з військової служби та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення (а.с. 201-202).

На виконання зазначеної ухвали відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якій проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що 18.04.2017 позивача наказом №219-ОС «Про особовий склад» виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 23.01.20 позивачем був надісланий запит стосовно виплати компенсації за неотримане речове майно. Порядком виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Таким чином, всі необхідні дії передбачені Порядком №178 відповідачем було виконано: на підставі запиту позивача від 23.01.20 виготовлено довідку - розрахунок на виплату грошової компенсації та підготовлено відповідний наказ начальника загону та після надходження відповідного цільового фінансування виплачено позивачу кошти. Термінів виплати вказаної компенсації жодним нормативним актом не передбачено. Тобто на думку відповідача будь - якої бездіяльності з боку прикордонного загону не було. Стосовно компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій відповідач зазначив, що ця компенсація нарахована та виплачена своєчасно і прав позивача при цьому порушено не було. Крім того відповідач зазначив, що позивач не розрахував суму середнього заробітку, яку на його думка має сплатити відповідач, разом з тим, у разі якщо суд задовольнить позовні вимоги середній заробіток буде прорахований виходячи з періоду з 19.04.2017 по 17.04.2020, всього 1094 днів* 178,59=195377,46 грн. Сума середнього заробітку у розмірі 195377,46 грн. є неспівмірною по відношенню до суми з якої, на думку позивача прострочена виплата в день звільнення 2503,90 грн. - компенсація невикористаної відпустка УБД, індексація грошового забезпечення - 13324,59 грн. При цьому суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (а.с. 207-2016).

В подальшому позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначивши, що застосовувати правила про співмірність, це право, а не обов`язок суду. За наявності беззаперечного факту несвоєчасного розрахунку роботодавця з працівником, таку поведінку роботодавця слід розцінювати не інакше як недобросовісною. У даному випадку не позивач, а відповідач не здійснив певних дій та не виконав свого обов`язку з оплати належних працівникові при звільнення грошових сум (а.с. 220-222).

Також судом було надіслано запит до позивача з вимогою надати докази подання до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заяви (рапорту) щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно (а.с. 225).

На виконання вимог суду, позивачем надано пояснення, в яких, зокрема, зазначено, що перед звільненням позивачем було подано до відповідача дві заяви про виплату йому компенсації за неотримане речове майно. Дані заяви були виконані в одному екземплярі та письмової відповіді на дані заяви відповідач не надав, а лише усно повідомив, що вище зазначена компенсація не буде виплачена (а.с. 227-228).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом начальника 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Піскуна Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.08.2019 № 354-ОС позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 10).

Проте, при звільненні з військової служби з позивачем не було проведено в повному обсязі остаточний розрахунок, а саме, зокрема, не було здійснено нарахування та виплату грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік, грошової компенсації за неотримане речове майно та індексації грошового забезпечення.

При цьому згідно з випискою з карткового рахунку позивача, грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу відповідач виплатив в добровільному порядку 25.03.2020 року (а.с. 25), що також підтверджується розрахунковим листом за березень 2020 року (а.с. 217).

Разом з тим згідно з випискою з карткового рахунку позивача, відповідач виплатив позивачу суму грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік та індексацію грошового забезпечення - 17.04.2020 року (а.с. 24). Даний факт також підтверджується довідкою Східного регіонального управління Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса від 25.05.2020 року № 453 (а.с. 39), довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2020 року № 520 (а.с. 63) та розрахунковим листом за квітень 2020 року (а.с. 217).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 Про захист заробітної плати, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

У спірних правовідносинах повинні застосовуватись не тільки норми спеціального законодавства, але й трудового.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат у день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку з працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд доходить висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 по справі № 240/11214/19.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного з розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Отже враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати компенсації за невикористану відпустку на підставі ст.117 КЗпП України.

Судом встановлено, що при звільненні позивача зі служби, відповідачем не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік та індексацію грошового забезпечення.

Дані виплати відповідачем було здійснено 27.03.2020 року та відповідно 17.04.2021 року, що підтверджується виписками з карткового рахунку позивача (а.с. 24-25, 217).

Водночас з позовної заяви суд вбачає, що позивач просить, зокрема, зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.04.2017 по 17.04.2020.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за 2017 рік та індексацію грошового забезпечення, позивачу було перераховано на картковий рахунок 17.04.2020 року, а отже день виплати позивачу даної компенсації та індексації (17.04.2020 року) не входить в розрахунок кількості днів за несвоєчасний розрахунок при звільнені.

А отже суд зазначає, що розрахунок кількості днів за несвоєчасний розрахунок при звільнені слід проводити з 19.04.2017 по 16.04.2020 року (включно).

Згідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок №100), у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід обраховувати, виходячи з розрахунку календарних днів.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 25.05.2020 року № 446, середньоденний заробіток ОСОБА_1 за останні два місяці становить 178,59 грн. (а.с. 53).

Сукупна кількість календарних днів за період з 19.04.2017 по 16.04.2020 року (включно) становить 1094 календарних днів.

Таким чином середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені становить - 178,59 грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача) * 1094 календарних днів (час затримки розрахунку з 19.04.2017 по 16.04.2020 року (включно)) = 195 377, 46 грн.

Разом з тим відповідно до практики Верховного Суду, з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, постанова Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19).

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Судом встановлено, що загальний розмір усіх виплат, що належав позивачу при звільненні складає 73 646,34 грн., з яких грошове забезпечення - 57 817,95 (78,51%), грошова компенсація щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій - 2 503,80 грн. (3,40 %) та індексація грошового забезпечення - 13 324,59 грн. (18,09%).

При цьому суд не враховує в загальний розмір усіх виплат, що належав позивачу при звільненні, суму грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 25 532,94 грн., з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

З вищенаведених законодавчих приписів суд вбачає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17 (адміністративне провадження № К/9901/38716/18) та постанові від 23.08.2019 року у справі № 2040/7697/18 (адміністративне провадження №К/9901/16211/19).

З матеріалів справи судом встановлено, що компенсацію вартості за неотримане речове майно позивачу було перераховано на картковий рахунок 25.03.2020 року в розмірі 25 532,94 грн. (а.с. 25).

В свою чергу в матеріалах справи міститься копія запиту позивача на інформацію від 23.01.2020 року щодо виплати компенсації за неотримане речове майно (а.с. 15-16). При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували звернення позивача до відповідача, під час звільнення, із рапортом чи заявою щодо виплати йому грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно. Судом було надіслано запит до позивача з вимогою надати докази подання до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заяви (рапорту) щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно (а.с. 225). Проте суду не було надано відповідних доказів. Водночас у відзиві на позовну заяву відповідачем також було зазначено, що запит стосовно виплати компенсації за неотримане речове майно позивачем було надіслано відповідачу лише 23.01.2020 року і лише на підставі цього запиту було підготовлено відповідну довідку про вартість речового майна.

Таким чином, оскільки судом не встановлено факту звернення позивача під час звільнення до відповідача із заявою щодо виплати йому грошової компенсації за неотримане речове майно, дана сума не підлягала виплаті позивачу при звільненні. Відтак суд не враховує до загальної суми для пропорційного розрахунку середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Отже, виходячи із обставин справи, принципів законності та справедливості, суд вважає, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат, може вважатися виплата у розмірі 41 986,62 грн. (21,49 % від 195 377,46 грн.).

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з військової служби всіх належних грошових сум та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.04.2017 по 17.04.2020, суд зазначає, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача є саме стягнення з Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 19.04.2017 по 16.04.2020 у сумі 41 986,62 грн. А відтак, в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до норм Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо відшкодування судових витрат у даній справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Стягнути Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (пр-т Перемоги, 58,м. Лисичанськ, Луганська область,93120, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені за період з 19.04.2017 по 16.04.2020 у сумі 41 986,62 грн. (сорок одна тисяча дев`ятсот вісімдесят шість гривень 62 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек