Справа № 420/9937/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9937/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до держави Україна в особі Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (Україна, 65023, Одеська обл., місто Одеса, вул. Садова, будинок 1- А; ) про визнання протиправною бездіяльності держави Україна та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерство юстиції України, в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність держави Україна у вигляді не виконання: ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/18; окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 р. по адміністративній справі № 501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 р. № 64511/12 та окремої ухвали від 02.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/3633/19, яку фактично прийнято для забезпечення виконання постанови суду від 18.09.2018 р. по адміністративній справі № 501/2380/17 та такою, що порушила право ОСОБА_1 на справедливий суд, яке гарантоване вимогами міжнародної Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод, що визвала психотравмувальну ситуацію, яка спричинила глибокі моральні страждання позивача;

стягнути з відповідача, тобто, з держави Україна, 1 000 000 (один мільйон) гривень моральної шкоди;

стягнути з Держави судові витрати у розмірі 12 677 грн. 71 коп., за проведен ня судової психологічної експертизи, відповідно до договору від 04.01.2021 року № 20-7325; Акту здачі-приймання висновку експерта № 20-7325; Акту попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта № 20-7325 та квитанцій № 23 від 20.01.2021 року про сплату 12 552, 19 грн. і № 23/K3 від 20.01.2021 року про сплату 125.52 грн.;

встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що посадові особи Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Пенсійного фонду України протягом тривалого часу (більше 8 років) не виконували покладені на них зобов`язання, що призвело до порушення психологічного стану позивача, внаслідок чого зумовлена необхідність у зверненні за психологічною допомогою та проведення судової експертизи із встановлення розміру моральної шкоди. Позивач вважає, що державою Україна в особі Міністерства юстиції України допущено бездіяльність у вигляді не виконання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/18; окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 р. по адміністративній справі № 501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 р. № 64511/12 та окремої ухвали від 02.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/3633/19, яку фактично прийнято для забезпечення виконання постанови суду від 18.09.2018 р. по адміністративній справі № 501/2380/17. Зазначене, на думку позивача, призвело до порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд, яке гарантоване вимогами міжнародної Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод, що визвала психотравмувальну ситуацію, яка спричинила глибокі моральні страждання позивача. Позивач зазначив, що зазначеною бездіяльністю йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень. Також позивач вважає необхідним стягнути з відповідача витрати у розмірі 12 677 грн. 71 коп. за проведен ня судової психологічної експертизи.

Від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 44416/21 від 13.08.2021р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що у провадженні відділу перебувало виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. у справі «Юрій Олексійович Щітка проти України та інші 572 заяви», де одним із заявників є позивач (стягувач). Згідно вказаного рішення на користь позивача підлягає виплата 1000 євро (справедлива сатисфакція) в перерахунку в національну валюту держави відповідача та виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2012р. № 2а/1570/8165/2011, зазначеної в пункті 320 додатку до рішення. Боржником за рішенням національного суду є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а не Міністерство юстиції України. У ході виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. на користь ОСОБА_1 платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 1326 від 17.03.2016р. перераховані кошти у розмірі 28 575,47 грн. (еквівалент 1 000 євро) та платіжним дорученням № 5623 від 06.09.2016р. сплачена заборгованість по рішенню національного суду в розмірі 2 357,92 грн., оскільки згідно відповіді Пенсійного фонду України № 25145/07-10 від 05.08.2016 на виконання вищезазначеної постанови суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області проведено перерахунок пенсії відповідно до подання № 14/1029 від 29.09.2011р. з урахуванням процентної надбавки у розмірі 35% грошового забезпечення за період з 13.08.2008р. по 30.09.2010 р. За результатами перерахунку ОСОБА_1 донараховано 2 357,92 грн. Враховуючи приписи Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець 13.09.2016р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018р. у справі № 501/536/17 визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. щодо внесення відомостей до вимоги державного виконавця №467/23 від 23.08.2016р. про встановлення розміру заборгованості перед ОСОБА_1 ; скасовано вимогу державного виконавця №467/23 від 23.08.2016р. про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду та постанову від 13.09.2016р. щодо закінчення виконавчого провадження ВП №49868375. Проте під час виконання рішення ЄСПЛ державний виконавець не здійснює розрахунок заборгованості, а лише отримує інформацію від боржника, яку в подальшому використовує під час виконання. На підставі ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/18, постановою виконавчої служби від 12.12.2018 р. поновлено виконавче провадження № 49868375. У зв`язку з надходженням листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.03.2019р. № 4979/03, яким повідомлено про виконання зобов`язань в повному обсязі згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012р. у справі № 2а/1570/8165/2011, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» 03.06.2019р. державним виконавцем повторно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку направлено сторонам виконавчого провадження. Відповідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень в реєстрі містяться дві ухвали Верховного суду від 28.01.2021 та 03.02.201 по справі № 2а-5830/10/1570 щодо розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами. Відтак, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 51286/21 від 16.09.2021р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь через відповідний орган державної влади, яким у цій справі є Міністерство юстиції України (дії посадових осіб вказаного органу, на думку позивача, призвели до порушення його прав та законних інтересів), а не Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 24.03.2020р. у справі № 818/607/17, відповідач зазначив, що орган державної влади (Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) виступає представником держави під час виконання ним владних управлінських функцій, тому відсутні підстави для висновку про неможливість стягнення із вказаного органу коштів в якості відшкодування моральної шкоди за заподіяну ним шкоду. Посилаючись на правові висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постанові від 15.12.2020р. по справі №17832/14-ц, відповідач зазначив про необґрунтованість заявленої до стягнення суми моральної шкоди.

18.08.2021 р. (вх. №ЕП/45256/21) від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 18.06.2021 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (ст. 262 КАС України); встановлено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Ухвалою суду від 15.07.2021р. призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання; призначено підготовче засідання по справі на 30.08.2021 р.

Ухвалою суду від 30.08.2021 р., яка занесена до протоколу засідання, залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області; розгляд справи розпочато спочатку; відкладено підготовче засідання на 23.09.2021р., яке було перенесено на 07.10.2021р.

Ухвалою суду від 07.10.2021р., яка занесена до протоколу засідання, підготовче провадження в адміністративній справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02.11.2021 р.

До судового засідання 02.11.2021 р. сторони не з`явились, явку представників не забезпечили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином та завчасно.

21.10.2021р. (вх. № 57964/21) від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/1 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул. Городецького,13) щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі №501/536/17 від 27.04.2018 р. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити необхідних заходів щодо виконання посадовцями Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015 р. в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключними обставинами відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.361 КАС Україна по справі №2-а-5830/10/1570. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького,13) здійснити примусове виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі №501/536/17 від 27.04.2018р.

Окремою ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17 заяву ОСОБА_1 про визнання дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України(вул. Архітектора Городецького, буд. 13, Печерський район, м. Київ, 01001, ), протиправними та такими, що ускладнюють виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17 та порушують права Позивача задоволено. Визнано протиправними, та такими, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 р. по адміністративній справі № 501/536/17, дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, щодо повернення Стягувачу виконавчого листа без прийняття до виконання, в порушення вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавчу службу», відповідно до повідомлення № 60687067/20.1/22 від 25.11.2019 року про повернення виконавчого документу Стягувачу без прийняття до виконання. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17. Надіслано окрему ухвалу на адресу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, Печерський район, м. Київ, 01001) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили, повідомити Іллічівським міський суд Одеської області про вжиті на виконання вимог окремої ухвали заходи.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020р. у справі №501/536/17 окрему ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2020р. у справі №501/536/17 скасовано в частині зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17 та відмовлено у цій частині (т.1, а.с. 242-248).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021р. у справі №501/536/17 ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 вересня 2020 року скасовано. У задоволені заяви ОСОБА_1 від 31.07.2020 року про накладення штрафу на керівника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено. Повідомлено Головне управління Національної поліції у місті Києві (код в , 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) про невжиття відповідальною особою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заходів до усунення порушень вимог закону зазначених в окремій ухвалі Іллічівського міського суду Одеської області від 18 березня 2020 року по справі № 501/536/17. Направлено копію даної ухвали Головному управлінню Національної поліції у місті Києві, для вирішення питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, яке передбачене ст.185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також сторонам у справі для відома (т.1, а.с. 249-250; т.2, а.с. 1-5).

Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2020р. у справі №501/3633/19, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020р. у справі №501/3633/19, визнано протиправними, та такими, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17, та порушують права ОСОБА_1 , дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо надання до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, у Листі за вихідним №18293/03 від 02.11.2018року, неправдивої інформації про відсутність боргу компенсаційних виплат несвоєчасно одержаних ОСОБА_1 сум пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконати Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17, та виплатити суму компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , станом на 01.06.2017р. у розмірі 17138,13 грн. Надіслано окрему ухвалу на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили повідомити Одеський окружний адміністративний суд про вжиті на виконання вимог окремої ухвали заходи (т.1, а.с. 190-155).

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність держави Україна в особі Міністерства юстиції України у вигляді не виконання: ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/18; окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 р. по адміністративній справі № 501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 р. № 64511/12 та окремої ухвали від 02.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/3633/19, яку фактично прийнято для забезпечення виконання постанови суду від 18.09.2018 р. по адміністративній справі № 501/2380/17 та такою, що порушила право на справедливий суд, яке гарантоване вимогами міжнародної Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод, що спричинила моральну шкоду позивачу, звернувся до суду з цим позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За приписами ст. 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Згідно ч.1 ст. 80 Закону України «Про державну службу» матеріальна та моральна шкода, заподіяна фізичним та юридичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державних службовців під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

За змістом ст. 81 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок неналежного виконання ним посадових обов`язків.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Щодо визнання протиправною бездіяльності держави Україна у вигляді не виконання: ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/18; окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 р. по адміністративній справі № 501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 р. № 64511/12, суд зазначає наступне.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2008 р. у справі №22-а-6964/08 зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України внести зміни у наказ МВС №1237 від 21.09.2007р. «По особовому складу», виклавши пункт цього наказу щодо ОСОБА_1 в наступній редакції: «підполковника міліції ОСОБА_1 (Н-926485), увільнивши його від посади начальника відділу з оперативного обслуговування вищих навчальних закладів 4-го міжрегіонального управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки у перший робочий день після закінчення терміну його тимчасової непрацездатності 06.12.2007 року»; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розрахувати у день звільнення підполковника ОСОБА_1 вислугу років у календарному та пільговому обчисленні, в іншій частині позовних вимог відмовлено (т.1, а.с. 44-47).

28.12.2009 р. головний державний виконавець Євтушенко Н.С. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви позивача про примусове виконання виконавчого листа №22-а-6948/08 від 13.11.2009 р., направила копію постанови боржнику та встановила 7-денний термін для добровільного виконання з дня отримання постанови. Листом від 27.01.2010 р. №18/7 ЦА-285 боржник повідомив державного виконавця про виконання постанови суду та додав до листа витяг з наказу МВС про виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2009 року відносно ОСОБА_1 . Відповідно до вказаного листа та витягу з наказу від 27.04.2009 року № 813 о/с, головним державним виконавцем було встановлено, що боржник виконав виконавчий лист, а тому на підставі п.8 ст.37 Закону України Про виконавче провадження, 11.02.2010 р. винесено постанову про закінчення виконання провадження.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.06.2010р. у справі №2а-3338/10/1570 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.02.2010 р. відмовлено повністю (т.1, а.с. 48-51).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31.08.2010р. у справі №2а-5830/10/1570 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про доповнення наказу МВС України № 292 від 10.03.2010 року відповідно до вимог постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2008 року та здійснення перерахунку та оплати заробітної плати на час звільнення задоволено: доповнено наказ Міністерства внутрішніх справ України №292 від 10.03.2010 року, виклавши пункт цього наказу щодо ОСОБА_1 у наступній редакції: підполковника міліції ОСОБА_1 (Н-926485), увільнивши його від посади начальника відділу з оперативного обслуговування вищих навчальних закладів 4-го міжрегіонального управління внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки у перший робочий день після закінчення терміну його тимчасової непрацездатності 06.12.2007 року. Вислуга років станом на 05.12.2007 року складає: у календарному обчисленні 21 рік 4 місяці 28 днів; у пільговому обчисленні 29 років 8 місяців 23 дні. Управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області здійснити перерахунок та оплату заробітної плати на час звільнення ОСОБА_1 , враховуючи довідки про непрацездатність з 10.06.2007 року по 10.07.2007 рік; з 16.07.2007 року по 01.08.2007 рік; з 03.09.2007 року по 14.09.2007 рік; з 17.09.2007 року по 01.10.2007 рік; з 02.10.2007 року по 02.11.2007 рік; з 05.11.2007 року по 05.12.2007 рік; виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (т.1, а.с. 52-63).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2011р. у справі №2а-5830/10/1570 апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задоволено, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2010 року у справі № 2-а-5830/10/1570 скасовано; ухвалено у справі № 2-а-5830/10/1570 нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 21.11.2013р. у справі №2а-5830/10/1570 (К/9991/12464/11) постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2011р. у справі №2а-5830/10/1570 залишено без змін (т.1, а.с. 64-66).

Позивач звернувся до Європейського суду з прав людини зі скаргою щодо порушення права позивача на ефективний засіб юридичного захисту, а саме невиконання судового рішення від 17.12.2012р. у справі №2а/1570/8165/2011, на підтвердження чого надано копію формуляра скарги від 01.03.2014р. (т.1, а.с. 67-76).

19.11.2015р. Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі «Юрій Олексійович ЩІТКА проти України та 572 інші заяви» (заява 64511/12), яким затверджено мирову угоду з урядом Держави Україна, згідно з якою Уряд України зобов`язався виконати рішення національного суду, які ще можливо виконати та сплатити позивачу 1000 євро.

04.01.2016р. (вих. №583/13987-0-30-15) Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини доведено до відома позивача про отримання рішення у справі «Юрій Олексійович ЩІТКА проти України та 572 інші заяви» (заява 64511/12) та вказано, що останнє буде виконано протягом трьох місяців та зазначено про необхідність надання документів, визначених ст. 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (т.1, а.с. 77-80).

27.01.2016р. позивачем направлено Урядовому уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини заяву про відкриття виконавчого провадження з документами (т.1, а.с. 81-82).

15.02.2016р. (вих. №1980/Я-2624/12.01-16) Урядовим уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини повідомлено позивачу, що документи та банківські реквізити, надані позивачем 27.01.2016р., надіслано до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (т.1, а.с. 83).

20.01.2016р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. за результатами розгляду службової записки в.о. Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 04.01.2016р. № 704/12.0-1-48-16 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП49868375 про виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. (т.1, а.с. 84-85).

11.03.2016р. позивачем направлено старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренку С.В. клопотання про забезпечення виконання боржником постанови Європейського суду з прав людини належним чином та у повному обсязі (т.1, а.с. 86-87).

30.05.2016р. позивачем направлено старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренку С.В. доповнення до вищевказаного клопотання (т.1, а.с. 86-90).

16.05.2016р. позивач звернувся до заступника директора-начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. (т.1, а.с. 91-93).

06.07.2016р. позивач звернувся до Міністра юстиції України зі скаргою на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. та вирішення питання щодо поновлення судового розгляду справи № 2а- 5830/10/1570 за виключними обставинами (т.1, а.с. 94-97).

08.08.2016р. (вих. №467/20.1/23) заступником директора Департаменту-начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинським С.С. повідомлено позивачу, що у провадженні відділу перебуває виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. у справі «Юрій Олексійович Щітка проти України та інші 572 заяви», де одним із заявників є позивач (стягувач). Згідно вказаного рішення на користь позивача підлягає виплата 1000 євро (справедлива сатисфакція) в перерахунку в національну валюту держави відповідача та виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2012р. № 2а/1570/8165/2011, зазначеної в пункті 320 додатку до рішення. Державним виконавцем 20.01.2016р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що повідомлено стягувача листом від 22.01.2016р. №704/12.0.1-48-16/467/20.1/23. В ході виконання зазначеного рішення суду на користь стягувача платіжним дорученням Міністерства юстиції України №1326 від 17.03.2016р. перераховані кошти у розмірі 28575,47 грн. (еквівалент 1000 євро). З метою отримання інформації про реальний стан виконання рішення суду 22.06.2016 року державним виконавцем направлено вимогу №467/23 до Пенсійного фонду України та Державної казначейської служби України, проте відповіді не надійшли (т.1, а.с. 98).

14.09.2016р. позивач звернувся до Прем`єр-міністра України Гройсмана В.Б. зі скаргою на бездіяльність Міністра юстиції Павленка П.Д. та начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. (т.1, а.с. 99-101).

Секретаріатом Кабінету Міністрів України позивачу направлено повідомлення про те, що скарга 20.09.2016 р. відіслана Міністерству юстиції України за № 41 -я-024860/15 для розгляду та надання відповіді (т.1, а.с. 102).

21.10.2016р. заступником директора Департаменту-начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинським С.С. повідомлено позивачу, зокрема, що 13.09.2016р. державний виконавець керуючись п. 8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, враховуючи, що в ході виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. у справі «Юрій Олексійович Щітка проти України та інші 572 заяви», платіжним дорученням Міністерства юстиції України №1326 від 17.03.2016р. перераховані кошти у розмірі 28575,47 грн. (еквівалент 1000 євро) та на підставі отриманої відповіді з Пенсійного фонду України від 05.08.2016р. № 25145/07-10, платіжним дорученням №5623 від 06.09.2016р. сплачено заборгованість по рішенню національного суду у розмірі 2357,92 грн. (т. 1, а.с. 103).

21.09.2016 р. позивач повторно звернувся до Міністра юстиції України зі скаргою на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. та вирішення питання щодо поновлення судового розгляду справи № 2а- 5830/10/1570 за виключними обставинами (т.1, а.с. 104-110).

26.10.2016 р. (вих. №Я-24483/20.1/23) заступником директора Департаменту-начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинським С.С. за результатами розгляду вищевказаної скарги повідомлено позивачу, що відповідь на аналогічне звернення вже надано листом від 21.10.2016р. № Я-24412/20.1/23 (т.1, а.с. 111).

13.09.2016р. (вих. № 467/20.1/23) заступником директора Департаменту-начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинським С.С. направлено позивачу постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 13.09.2016р., винесену в ході виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. (т.1, а.с. 112).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 49868375 з виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. у справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та інші 572 заяви», де ОСОБА_1 є одним із заявників.

Відповідно до вказаного рішення ЄСПЛ на користь стягувача підлягає виплаті 1 000 євро в перерахунку на національну валюту держави - відповідача та виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012р. у справі № 2а/1570/8165/2011, зазначеної у пункті 320 додатку до рішення ЄСПЛ.

Так, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012р. у справі № 2а/1570/8165/2011 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок з 13 серпня 2008 року та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до подання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 29.09.2011 року за № 14/1029, з урахуванням процентної надбавки за вислугу років підполковника ОСОБА_1 , а саме: у календарному обчисленні 21 рік 4 місяці 28 днів, у пільговому обчисленні 29 років 8 місяців 23 дня. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Тобто боржником за вказаним судовим рішенням є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а не Міністерство юстиції України.

За приписами ч.2 ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України.

Згідно матеріалів справи та пояснень відповідача судом встановлено, що у ході виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. на користь ОСОБА_1 платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 1326 від 17.03.2016р. перераховані кошти у розмірі 28 575,47 грн. (еквівалент 1 000 євро) та платіжним дорученням № 5623 від 06.09.2016р. сплачена заборгованість по рішенню національного суду в розмірі 2 357,92 грн., оскільки згідно відповіді Пенсійного фонду України № 25145/07-10 від 05.08.2016 на виконання вищезазначеної постанови суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області проведено перерахунок пенсії відповідно до подання № 14/1029 від 29.09.2011р. з урахуванням процентної надбавки у розмірі 35% грошового забезпечення за період з 13.08.2008р. по 30.09.2010 р. За результатами перерахунку ОСОБА_1 донараховано 2 357,92 грн.

Так, згідно п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 р., Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 280 від 23 липня 2014 р., Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів, зокрема, щодо: здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством.

З урахуванням наведеного, постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. з посиланням на приписи п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції до 05.10.2016р. винесено постанову від 13.09.2016р. ВП №49868375 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. (т.1, а.с. 113-114).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018р. у справі № 501/536/17 визнано протиправними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В. щодо внесення відомостей до вимоги державного виконавця №467/23 від 23.08.2016р. про встановлення розміру заборгованості перед ОСОБА_1 ; скасовано вимогу державного виконавця №467/23 від 23.08.2016р. про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду та постанову від 13.09.2016р. щодо закінчення виконавчого провадження ВП №49868375 (т.1, а.с. 118-119).

Відповідачем акцентовано увагу на тому, що під час виконання рішення ЄСПЛ державний виконавець не здійснює розрахунок заборгованості, а лише отримує інформацію від боржника, яку в подальшому використовує під час виконання. Якщо боржник не визнає заборгованість, яка невизначена судом, державний виконавець не може брати її до уваги. При цьому акцентовано увагу на тому, що судом, яким скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, не зобов`язано державного виконавця провести жодних доплат відповідно висновку експерта № 1518/1519 судово-економічної експертизи, проведеної 01.09.2016р. Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз.

15.07.2018р. позивачем направлено Прем`єр-міністру України скаргу на бездіяльність Міністра юстиції України Павленка Ю. та начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. щодо невиконання судового рішення ЄСПЛ з вимогою притягнення до відповідальності посадовця виконавчої служби ОСОБА_2 за протиправні дії, що встановлено судовим рішенням, щодо невиконання рішення ЄСПЛ № 64511/12 від 19.11.2015 р. та здійснення певних дій щодо поновлення судового розгляду по справі № 2а-5830/10/1570 (т.1, а.с. 121-122).

19.06.2018. (вих. №41-С-013029/04) Секретаріатом Кабінету Міністрів України за наслідками розгляду зазначеної скарги направлено позивачу лист за підписом завідуючого сектором Городецького В. (т.1, а.с. 123).

19.09.2018р. позивач звернувся до Міністра юстиції України з заявою про те, що на звернення до Міністерства юстиції України надсилаються тільки чисельні відписки та вимагав надати інформацію про результати службового розслідування відносно посадовця виконавчої служби ОСОБА_2 , яким скоєно протиправні дії щодо невиконання рішення ЄСПЛ, як встановлено судовим рішенням (т.1, а.с. 120).

10.10.2018р. від начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинського С.С. отримано лист (т.1, а.с. 126-127).

Судом встановлено, що ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/1 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул. Городецького,13) щодо виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі №501/536/17 від 27.04.2018 р. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити необхідних заходів щодо виконання посадовцями Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015 р. в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключеними обставинами відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.361 КАС Україна по справі №2-а-5830/10/1570. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького,13) здійснити примусове виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області по адміністративній справі №501/536/17 від 27.04.2018р.

27.11.2018 р. позивач звернувся зі скаргою до Президента України на протиправні дії посадових осіб Міністерства юстиції України, які систематично порушують вимоги Закону України «Про звернення громадян» та не виконують рішення ЄСПЛ (т.1, а.с. 128-134).

22.12.2018р. (вих. №Я-25797/20.1/23) заступником директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомлено позивача про розгляд скарги від 27.11.2018 р. та зазначено, що у зв`язку з отриманням ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018р. у справі № 501/2675/18 державним виконавцем 12.12.2018р. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження та направлено для виконання та відома сторонам виконавчого провадження (т.1, а.с. 136-137).

На підставі ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/18, постановою виконавчої служби від 12.12.2018 р. поновлено виконавче провадження № 49868375.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 11.03.2020р. у справі № 501/811/19 визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13; ) щодо нерозгляду та ненадання відповіді на неодноразові заяви стягувача під час виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 року у виконавчому провадженні № 49868375, а саме: -

-про прийняття Постанови № 49868375 про відновлення виконавчого провадження до виконання від 30.12.2018 року;

-про здійснення певних дій щодо виконання зобов`язань Держави згідно із Мировою угодою, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015 року;

-про надання інформації про хід виконавчого провадження № 49868375 від 04.01.2019 року;

-про здійснення певних дій щодо виконання зобов`язань Держави згідно із Мировою угодою, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 14.02.2019 року.

Зобов`язано відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13; ), під час виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 року у виконавчому провадженні № 49868375, вжити необхідних заходів щодо сплати боржником, Урядом України, боргу Держави у сумі 119 тисяч 371 гривні 59 копійок, відповідно до зобов`язань Уряду України, які виникли на підставі мирової угоди, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015 року;

Зобов`язано Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 73; ; адреса для листування 01001 м. Київ, вул. Городецького 13) здійснити примусове виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 р. (т.1, а.с. 141-147).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.01.2021 р. у справі № 501/811/19 ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 11.03.2020 р. скасовано; закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича та на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо не розгляду та ненадання відповіді на заяви стягувача та невиконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19 листопада 2015 року під час виконання судового рішення у виконавчому провадженні №49868375 у зв`язку з тим, що скарга не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд скарги відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2020р. у справі № 2а/1570/8165/2011, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020р., визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо неперерахунку та невиплати ОСОБА_1 пенсії відповідно на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі № 2а/1570/8165/2011 від 17.12.2012 та відповідно до подання Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 29.09.2011 № 14/1029, з урахуванням процентної надбавки за вислугу років підполковника ОСОБА_1 , а саме: у календарному обчисленні - 21 рік 4 місяці 28 днів, у пільговому обчисленні - 29 років 8 місяців 23 дня, починаючи з 13 серпня 2008 року по 30 вересня 2010 року. Визначено про виявлені порушення вимог пенсійного законодавства в діях посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області довести до відома Пенсійного фонду України. Про вжиті заходи реагування повідомити суд протягом одного місяця (т.1, а.с. 169-183).

На підставі ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/18, постановою виконавчої служби від 12.12.2018 р. поновлено виконавче провадження № 49868375 та направлено для виконання та до відома сторонам виконавчого провадження. В цей же день з метою подальшого виконання рішення суду державним виконавцем скеровано вимогу №467/20.1/23 до Пенсійного фонду України.

Листом Пенсійного фонду України №1829/06-30 від 23.01.2019р. повідомлено що за інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012р. у справі № 2а/1570/8165/2011 проведено перерахунок пенсії за період з 13.08.2008р. по 30.09.2010р. Доплата по перерахунку за період з 13.08.2008р. по 30.09.2010 р.в сумі 2 357 92 грн. була виплачена ОСОБА_1 разом із пенсією за вересень 2016 року. Крім того, надбавка за вислугу 21 рік у розмірі 35% була включена у грошове забезпечення при обчисленні пенсії з 01.10.2010р. на підставі грошового атестата, виданого Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 10.06.2010 № 76. Тобто, у відповіді боржника йшлося про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012р. у справі № 2а/1570/8165/2011.

На вимогу державного виконавця 20.03.2019р. на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов лист Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.03.2019р. № 4979/03 разом із додатками, яким повідомлено про виконання зобов`язань в повному обсязі згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012р. у справі № 2а/1570/8165/2011.

З урахуванням наведеного, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» 03.06.2019р. державним виконавцем повторно винено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку направлено сторонам виконавчого провадження,

На виконання ухвали по справі № 501/2675/18 видано виконавчий лист, у відкритті якого відмовлено чотири рази.

Щодо окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що окремою ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17 заяву ОСОБА_1 про визнання дій Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України(вул. Архітектора Городецького, буд. 13, Печерський район, м. Київ, 01001, ), протиправними та такими, що ускладнюють виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17 та порушують права Позивача задоволено. Визнано протиправними, та такими, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 р. по адміністративній справі № 501/536/17, дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, щодо повернення Стягувачу виконавчого листа без прийняття до виконання, в порушення вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавчу службу», відповідно до повідомлення № 60687067/20.1/22 від 25.11.2019 року про повернення виконавчого документу Стягувачу без прийняття до виконання. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17. Надіслано окрему ухвалу на адресу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, Печерський район, м. Київ, 01001) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили, повідомити Іллічівським міський суд Одеської області про вжиті, на виконання вимог окремої ухвали, заходи.

22.04.2020р. головним державним виконавцем Відділу Рекашовою А.М відкрито виконавче провадження № 60687067, відповідно до якого зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити необхідних заходів щодо виконання посадовцями Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключеними обставинами відповідно до вимог п. 3 ч.5 ст. 361 КАС України по справі № 2-а-5830/10/1570.

Окремою ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 17.08.2020р. у справі № 501/536/17 зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протягом п`ятнадцяти календарних днів, з дня отримання цієї ухвали надати Іллічівському міському суду Одеської області звіт про виконання окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020р. по справі № 501/536/17. При цьому визначено, що Звіт має містити відомості про те:

які саме заходи були вжиті щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі № 501/536/17;

які саме заходи були вжиті після скасування судом Вимоги державного виконавця № 467/23 від 23.08.2016 р. про виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду та Постанови від 13.09.2016 р. щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 49868375 щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 р. та Постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 р. у справі № 2а/1570/8165/2011.

Відповідач пояснив, що у рамках виконавчого провадження № 60687067 на запит державного виконавця заступником Міністра - уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини І.Ю.Ліщиною надано роз`яснення № 3946-5.2.2-20 від 08.09.2020р., відповідно до якого Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини службовою запискою від 04.01.2016р. № 704/12.0.1-48-16 повідомив Департамент державної виконавчої служби про ухвалення рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015р. та зобов`язання виконати рішення національних судів, які все ще підлягають виконанню, та надіслав документи, необхідні для відкриття виконавчого провадження. Саме виконання рішення національних судів, які все ще підлягають виконанню, є додатковими заходами індивідуального характеру, передбаченими у цьому рішенні Європейського суду з прав людини.

Так, Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини листом від 04.01.2016р. № 583/13987-0-30-15 повідомив заявника про можливість повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі з метою відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану.

Щодо вжиття необхідних заходів щодо виконання посадовими особами Міністерства юстиції України рішення Європейського суду з прав людини № 64511/12 від 19.11.2015 р. в частині вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключними обставинами відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 361 КАС України по справі № 2- а-5830/10/1570, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва:

а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз`ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів;

б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва.

Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті "б" цієї частини, відкриває виконавче провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Згідно ч.2 ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Відновлення попереднього юридичного стану Стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом (ч.3 ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини»).

Згідно приписів ст. 235 КАС України (у редакції, шо діяла на момент повідомлення заявника про вищевказане рішення ЄСПЛ) , Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 236 КАС України заява про перегляд судового рішення в адміністративних справах з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 237 цього Кодексу, може бути подана особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративних справах з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 237 цього Кодексу, може бути подана особою, на користь якої постановлено рішення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною (ч.2 ст. 236 КАС України).

З урахуванням наведеного вирішення питання про перегляд судового рішення в адміністративних справах з підстави, передбаченої п. 3 ч.1 ст. 237 КАС України відбувалось Верховним Судом України виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом за заявою сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, що мали право подати заяву про перегляд судових рішень.

Відтак, суд погоджується з доводами відповідача про те, що вирішення питання щодо відновлення провадження судом України у зв`язку з виключними обставинами відповідно до вимог КАС України по справі № 2-а-5830/10/1570 не належить до компетенції Міністерства юстиції України та його посадових осіб.

Разом з тим суд враховує, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень в реєстрі, ухвалою Верховного Суду від 28.01.2021 р. у справі №2а-5830/10/1570 (адміністративне провадження №Зв/9901/2/21) заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2013 року у справі №2а-5830/10/1570 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про доповнення наказу МВС України №292 від 10.03.2010 року відповідно до вимог постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2008 року та здійснення перерахунку та оплати заробітної плати на час звільнення передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 23.02.2021 р. у справі № 2а-5830/10/1570 (провадження № 11-37зва21) заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про доповнення наказу МВС України № 292 від 10 березня 2010 року відповідно до вимог постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2008 року та здійснення перерахунку та оплати заробітної плати на час звільнення повернуто заявнику.

При цьому, Великою Палатою Верховного Суду було встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Олексійович Щічка проти України та 572 інші заяви» (заява № 64511/12) набуло статусу остаточного 19 грудня 2019 року, про що заявника повідомлено листом виконуючого обов`язки Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 04 січня 2016 року № 583/13987-0-30-15, в якому повідомлено заявника, що він на виконання вимог ст.7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV має надіслати заяву про виплату йому відшкодування за Рішенням Європейського суду з прав людини та роз`яснено заявнику положення ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» про можливість повторного розгляду справи у поєднанні з відновленням провадження у справі, що здійснюється з метою відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який заявник мав до порушення Конвенцій про захист прав людини та основоположних свобод, виключно судом в порядку, встановленому законодавством України. Відтак, відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст.363 КАС України ОСОБА_1 мав подати заяву упродовж тридцяти днів від дати отримання письмового повідомлення виконуючого обов`язки Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини (04 січня 2016 року).

Таким чином, з урахуванням наведених приписів чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень (орган Представництва)(лист Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 04 січня 2016 року № 583/13987-0-30-15), повідомив заявника, що він на виконання вимог ст.7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV має надіслати заяву про виплату йому відшкодування за Рішенням Європейського суду з прав людини та роз`яснив заявнику положення ст. 10 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» про можливість повторного розгляду справи у поєднанні з відновленням провадження у справі, що здійснюється з метою відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який заявник мав до порушення Конвенцій про захист прав людини та основоположних свобод, виключно судом в порядку, встановленому законодавством України.

Разом з тим, реалізація додаткового заходу індивідуального характеру (відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum) шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі, потвебувало, насамперед, звернення позивача до суду із заявою про перегляд судового рішення в адміністративних справах з підстави, передбаченої п. 3 ч.1 ст. 237 КАС України з урахуванням встановлених національним законодавством строків та підлягала розгляду виключно судом в порядку, встановленому законодавством України. Проте, як встановлено судом таке звернення відбулось без дотримання строків, встановлених чинним законодавством, тому відповідну заяву ОСОБА_1 ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 23.02.2021 р. у справі № 2а-5830/10/1570 (провадження № 11-37зва21) повернуто заявнику. Тому, твердження позивача щодо порушення Міністерством юстиції України права позивача на реалізацію додаткового заходу індивідуального характеру (відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum) шляхом повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі, є безпідставними та відхиляються судом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.06.2020р. у справі № 420/1295/20 визнано протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо закінчення виконавчого провадження №49868375; скасовано Постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.06.2019 року про закінчення виконавчого провадження №49868375; зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №49868375 та звернутись із Вимогою до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України щодо сплати боржником, Урядом України, ОСОБА_1 боргу держави, враховуючи дату остаточного розрахунку держави щодо перерахунку та сплати пенсії 27.12.2019 року, як наслідок виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 року по справі №2а/1570/8165/2011 відповідно до мирової угоди згідно з рішенням Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015 року та Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на здійснення платежів, пов`язаних з виконанням закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 року №408. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1, а.с. 219-229).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020р. у справі № 420/1295/20 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року змінено; Абзац четвертий резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року, в частині щодо зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернутися з вимогою до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Мінюсту України, викладено у наступній редакції: Зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернутись із вимогою до уповноваженого підрозділу Міністерства юстиції України щодо розрахунку та сплати ОСОБА_1 пені за період з 22 березня 2016 року по 06 травня 2017 року відповідно до рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19 листопада 2015 року та Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на здійснення платежів, пов`язаних з виконанням закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, який затверджено постановою Кабміну України від 07 березня 2007 року №408. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 21.09.2020р. у справі № 420/1295/20 відмовлено у відкритті касаційного провадження (т.1, а.с. 231-235).

Тобто, судом було скасовано постанову Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03.06.2019 р. про закінчення виконавчого провадження №49868375 фактично з підстав не сплати пені.

Відповідачем акцентовано увагу на тому, що з урахуванням наведеного, державним виконавцем 07.09.2020 р. відновлено виконавче провадження та в цей же день направлено вимогу до бухгалтерської служби про сплату пені за несвоєчасне виконання рішення національного суду у розмірі 2975,24 грн., яка сплачена платіжним дорученням № 8611 від 23.10.2020 р.

При прийнятті постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2020р. у справі № 420/1295/20 судом зазначено про помилковість доводів позивача щодо визначення остаточною датою виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2012 по справі №2а/1570/8165/2011 27.12.2019р., оскільки цього числа позивачу ГУ ДКС України в Одеській області перераховало кошти в рамках виконавчого провадження щодо виконання рішення суду по справі №501/2380/17, яким вирішено питання виплати суми компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , а не перерахунку та виплати його пенсії, що свідчить про помилкове ототожнення позивачем даних видів правовідносин. При цьому судом було встановлено, що ГУ ПФУ в Одеській області нарахована доплата за період з 13.08.2008 по 30.09.2010 в сумі 80 676,00 грн. по списку №1 та 06.05.2017р. перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 в ПАТ «Державний ощадний банк України». Дана виплата ГУ ПФУ в Одеській області здійснена самостійно на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.03.2017р. по справі №501/21712/15-а.

Окремою ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2020р. у справі №501/536/17 визнано протиправними, та такими, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі № 501/536/17, дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, щодо повернення Стягувачу виконавчого листа без прийняття до виконання, в порушення вимог частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавчу службу», відповідно до повідомлення № 60687067/20.1/22 від 25.11.2019 року про повернення виконавчого документу Стягувачу без прийняття до виконання. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17. Надіслано окрему ухвалу на адресу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Архітектора Городецького, буд. 13, Печерський район, м. Київ, 01001) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17. Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили, повідомити Іллічівським міський суд Одеської області про вжиті, на виконання вимог окремої ухвали, заходи (т.1, а.с. 236-241).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020р. у справі №501/536/17 Окрему ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13.03.2020р. у справі №501/536/17 скасовано в частині зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.04.2018 року по адміністративній справі №501/536/17 та відмовлено у цій частині (т.1, а.с. 242-248).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021р. у справі №501/536/17 ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 22 вересня 2020 року скасовано. У задоволені заяви ОСОБА_1 від 31.07.2020 року про накладення штрафу на керівника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено. Повідомлено Головне управління Національної поліції у місті Києві (код в , 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) про невжиття відповідальною особою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заходів до усунення порушень вимог закону зазначених в окремій ухвалі Іллічівського міського суду Одеської області від 18 березня 2020 року по справі № 501/536/17. Направлено копію даної ухвали Головному управлінню Національної поліції у місті Києві, для вирішення питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, яке передбачене ст.185-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також сторонам у справі для відома (т.1, а.с. 249-250; т.2, а.с. 1-5).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.06.2020р. у справі №420/3093/20 дії Пенсійного фонду України щодо надання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України інформації про те, що На виконання постанови Одеського окружного суду від 17.12.2012 року у справі №2а/1570/8165/2011 управлінням Фонду ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, проведено перерахунок пенсії, відповідно до подання управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ МВС України в Одеській області від 29.09.2011 №14/1029 з урахуванням процентної надбавки у розмірі 35% грошового забезпечення за період з 13.08.2008 року по 30.09.2010 року. За результатами перерахунку ОСОБА_1 було донараховано 2 357,92 грн., які залишаються не виплаченими у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, яка міститься у відповіді на Вимогу державного виконавця № 467/23 від 22.06.2016 року у листі Пенсійного фонду України № 25145/07-10 від 05.08.2016 року визнано протиправними; Дії Пенсійного фонду України щодо надання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України інформації про те, що За інформацією головного управління пенсійного фонду України в Одеській області на виконання постанови Одеського окружного суду від 17.12.2012 року у справі № 2а/1570/8165/2011 головним управлінням 05.06.2013 ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії за період з 13.08.2008 по 30.09.2010. Доплата по перерахунку за період з 13.08.2008 р.по 30.09.2010р. в сумі 2 357,92 грн. була виплачена ОСОБА_1 разом із пенсією за вересень 2016 року, яка міститься у відповіді на Вимогу державного виконавця № 467/20.1/23 від 20.03.2019 року у листі Пенсійного фонду України №1829/06-30 від 18.01.2019 року визнано протиправними (т.1, а.с. 6-15).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020р. у справі №420/7344/19 визнано протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України у не розгляді по суті заяви ОСОБА_1 від 06.09.2019 р. та такою, що порушує права позивача; зобов`язано Міністерство юстиції України вчинити певні дії щодо розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 06.09.2019 р., відповідно до вимог ст. 7, 15, 16, 20 Закону України "Про звернення громадян" та п. 3 Наказу № 388/5 Міністерства юстиції України (т.2, а.с. 32-39).

03.04.2020р. позивач звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою, в якій у зв`язку з невиконанням ухвалених на його користь судових рішень, просив вжити заходів щодо поліпшення роботи державних виконавців, змусити відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати окрему ухвалу від №501/536/17 (т. 2, а.с. 40-48).

05.05.2020р. (вх. №20427/Я-10145)/20.1 Міністерством юстиції України за результатами розгляду вказаної скарги надано відповідь (т.2, а.с. 49-51).

03.06.2020р. позивач знову звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою, в якій у зв`язку з невиконання ухвалених на його користь судових рішень повторно просив об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити факти, викладені у скарзі від 03.04.2020р. (т. 2, а.с. 52-56).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.09.2020р. по справі №420/7344/19 залишено без руху заяву позивача по ст. 383 КАС України (т.2, а.с. 272-273).

16.09.2020р. Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №62457658 з виконання виконавчого листа №420/7344/19 від 05.06.2020р. (т.2, а.с. 67-68).

08.10.2020р. позивач звернувся до начальника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою щодо перевірки відповідності виконавчого провадження №62457658 та постанови про закінчення виконавчого провадження №62457658 вимогам Закону України «Про виконавче провадження» (т.2, а.с.60-61).

22.10.2020р. (ви. №10708/Я-29179/20.1) Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за результатами розгляду вказаної заяви надано відповідь (т.2, а.с.71-72).

10.11.2020р. позивач звернувся до начальника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою щодо перевірки відповідності виконавчого провадження №62457658 та постанови про закінчення виконавчого провадження №62457658 вимогам Закону України «Про виконавче провадження» тощо (т.2, а.с. 73-74).

22.10.2020р. (вих. №10708/Я-29179/20.1) Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України за результатами розгляду вказаної скарги надано відповідь (т.2, а.с.75-76).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2021р. у справі №420/7344/19 заяву ОСОБА_1 в порядку ст.383 КАС України по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто заявнику без розгляду (т.2, а.с. 77-78).

18.03.2020р. позивач звернувся до Міністра соціальної політики зі скаргою на дії посадових осіб органів Пенсійного фонду України (т.2, а.с. 79-90)

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.08.2020р. у справі №420/4550/20 визнано протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України у не розгляді по суті скарги ОСОБА_1 від 18.03.2020 р. та такою, що порушує права позивача; зобов`язано Міністерство соціальної політики України розглянути по суті скаргу ОСОБА_1 від 18.03.2020 року відповідно до вимог ст.ст.7, 15, 16, 20 Закону України "Про звернення громадян" та надати обґрунтовану відповідь на усі питання, які зазначені у скарзі (т.2, а.с. 91-100).

12.11.2020р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №ВП 63577963 з виконання виконавчого листа №420/4550/20 від 29.09.2020р. (т.2, а.с. 109-110).

21.12.2021р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рубель І.В. прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №420/4550/20 від 29.09.2020р. (т.2, а.с. 116-117).

Крім того, 24.11.2020р. та 26.11.2020р. позивач звернувся до Міністерства соціальної політики України зі скаргою, за результатами розгляду якої позивачу надано відповідь від 31.12.2020р. (т.2, а.с. 123-127).

Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2020р. у справі №501/3633/19, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2020р. у справі №501/3633/19, визнано протиправними, та такими, що ускладнюють виконання судового рішення, а саме: Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17, та порушують права ОСОБА_1 , дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо надання до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області, у Листі за вихідним №18293/03 від 02.11.2018року, неправдивої інформації про відсутність боргу компенсаційних виплат несвоєчасно одержаних ОСОБА_1 сум пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області виконати Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17, та виплатити суму компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , станом на 01.06.2017р. у розмірі 17138,13 грн. Надіслано окрему ухвалу на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2018р. по адміністративній справі №501/2380/17. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області протягом п`ятнадцяти календарних днів з дня набрання ухвалою законної сили повідомити Одеський окружний адміністративний суд про вжиті на виконання вимог окремої ухвали заходи (т.1, а.с. 190-155).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить обов`язковість судового рішення. Крім того, у статті 129-1 Основного Закону України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційним Судом України у рішенні від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012, зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу № 5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26 червня 2013 року наголосив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Конституцією України (частина перша статті 8 та частина перша статті 129) гарантується, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права; суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Крім того, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (статті 2, 6, 48) встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікована згідно із Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та набрала чинності для України 11 вересня 1997 року; далі - Конвенція) Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, передбачені цією Конвенцією.

Як закріплено у статті 32 Конвенції, її положення тлумачяться і конкретизуються в рішеннях Європейського суду з прав людини («Юрисдикція Суду поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, подані йому на розгляд).

Конституційний Суд України у своїх рішеннях постійно наголошує на необхідності врахування приписів чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та практики тлумачення і застосування цих договорів міжнародними органами, юрисдикцію яких визнала Україна (абзац третій підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, абзац перший підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 4 квітня 2018 року № 3-р/2018, абзац перший пункту 2.8 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2018 року № 7-р/2018).

Законом України «Про внесення змін до Конституції України» від 7 лютого 2019 року Основний Закон України (Преамбула, статті 85, 102 та 106) доповнено, зокрема, положеннями про європейську ідентичність Українського народу і незворотність європейського курсу України.

Частиною другою статті 6 та частиною першої статті 7 КАС України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Враховуючи зазначені положення Конституції та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також правову природу спору у цій справі, судом з метою забезпечення дії в Україні принципу верховенства права враховано судову практику Європейського суду з прав людини.

Так, суд враховує позицію ЄСПЛ висловлену у рішенні у справі " Юрій Миколайович Іванов проти України №40450/04 п. 46), згідно з якою, від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), №8415/02, п. 19; у справі "Лізанец проти України" (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43); у таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання (див. рішення у справі "Бурдов проти Росії" (№ 2) (Burdov v. Russia (no. 2), N 33509/04, п. 68)

Також суд бере до уваги інші висновки, які сформовані у практиці ЄСПЛ: визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (Ромашов проти України, № 67534/01, п.п. 39-46; Дубенко проти України, № 74221/01, п.п. 42-51; Козачек проти України, № 29508/04, п.п. 29-33; Деркач та Палек проти України, заяви № 34297/02 та № 39574/02, п.п. 35-51, Шмалько проти України, № 60750/00, п.п. 41-57; Сокур проти України, № 29439/02, п.п. 30-37; Крищук проти України, № 1811/06, п.п. 48, 54; Войтенко проти України, № 18966/02, п.п. 37-54; Жовнер проти України, № 56848/00, п.п. 33-56.

При цьому суд акцентує увагу, що, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він має право звертатися до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не має ініціювати новий адміністративний позов.

Заявляючи позовні вимоги у відповідній редакції, позивач фактично зводить суть своїх вимог до того аби судом в межах цієї справи було констатовано порушення права позивача на справедливий суд, яке гарантоване вимогами міжнародної Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод у зв`язку з невиконанням ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/18; окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 р. по адміністративній справі № 501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 р. № 64511/12 та окремої ухвали від 02.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/3633/19, яку фактично прийнято для забезпечення виконання постанови суду від 18.09.2018 р. по адміністративній справі № 501/2380/17. Також позивач наводить обставини судових рішень в інших справах, ухвалених на його користь.

При цьому позивачем визначено відповідачем саме державу Україна в особі Міністерства юстиції України. Зазначення у позовній заяві відповідачем держави Україна в особі Міністерства юстиції України не змінює факту звернення позивача до вказаного відповідача. Позивач просить визнати бездіяльність держави Україна щодо невиконання судових рішень, в тому числі по справах, де були відповідачами інші органи та їх посадові особи. Проте, з урахуванням норм чинного законодавства України відповідачем у справі виступає держава в особі конкретного органу, яким порушено права позивача.

З огляду на вищенаведене, суд дійшлов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 та від 15 квітня 2020 року у справі № 367/1240/16-а.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судами та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обрати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Варто наголосити, що саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Саме зміст адміністративної юстиції - ефективний судовий захист від порушень у публічно-правових відносинах.

З наведеного випливає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Тобто, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням -визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Також суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Крім того, суд зазначає, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані судді матеріали, у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.

Звертаючись до суду, особа формує частину позовних вимог виходячи лише з власного суб`єктивного уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що стверджувані позивачем порушення саме з боку відповідача Міністерства юстиції України не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, відтак суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позову в обраний спосіб позивачем, а саме шляхом визнання протиправною бездіяльності держави Україна у вигляді не виконання: ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 05.11.2018 р. по адміністративній справі № 501/2675/18; окремої ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 18.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 р. по адміністративній справі № 501/536/17; постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 р. по адміністративній справі № 501/536/17, які фактично прийнято для виконання мирової угоди, укладеної, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 р. № 64511/12 та окремої ухвали від 02.03.2020 р. по адміністративній справі № 501/3633/19, яку фактично прийнято для забезпечення виконання постанови суду від 18.09.2018 р. по адміністративній справі № 501/2380/17 та такою, що порушила право ОСОБА_1 на справедливий суд, яке гарантоване вимогами міжнародної Конвенції захисту прав людини та основоположних свобод, що визвала психотравмувальну ситуацію, яка спричинила глибокі моральні страждання позивача, тому у задоволенні позову належить відмовити.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідача 1 000 000 (один мільйон) гривень моральної шкоди, є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача у вигляді не виконання відповідних судових рішень та, відповідно, також не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи висновок суду підстави для відшкодування на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до держави Україна в особі Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13; ), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (Україна, 65023, Одеська обл., місто Одеса, вул. Садова, будинок 1- А; ) про визнання протиправною бездіяльності держави Україна та відшкодування моральної (немайнової) шкоди,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Самойлюк Г.П.