Справа № 640/21207/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м. Київ № 640/21207/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивачка або ОСОБА_1 ) з позовом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яка полягає у не підготовці висновку щодо надання земельної ділянки у власність та проекту рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0710 га, за кадастровим номером :79:007:0020, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також пояснювальної записки до зазначеного проекту рішення Київської міської ради;

- зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підготувати та направити до Київської міської ради для погодження висновок про передачу земельної ділянки у власність, проект рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0710 га, за кадастровим номером :79:007:0020, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та пояснювальну записку до зазначеного проекту рішення Київської міської ради.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 04.03.2020 вона звернулася до Київської міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки площею 0,0710 га (кадастровий номер :79:007:0020) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, відповідач своїм листом від 05.05.2020 повідомив про те, що до поданої на розгляд технічної документації із землеустрою не додано матеріалів, які підтверджують право власності на допоміжні будівлі та споруди, що розташовані у складі садибного будинку на запроектованій земельній ділянці.

Позивачка стверджує, що висновки Департаменту земельних ресурсів щодо необхідності надання позивачкою копій правовстановлюючих документів на допоміжні (господарські) будівлі і споруди, які знаходяться на запроектованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства

На підставі цього позивачка вважає, що відповідач проявляє протиправну бездіяльність щодо не прийняття рішення про приватизацію земельної ділянки, а тому звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву зазначив, що під час розгляду технічної документації із землеустрою за адресою: АДРЕСА_1 Департаментом земельних ресурсів було встановлено, що на кадастровому плані земельної ділянки, крім житлового будинку позначені інші об`єкти нерухомого майна. Однак, документів, які підтверджують право власності на такі будівлі/споруди позивач до поданої на розгляд технічної документації не приєднав. Відповідач зауважує, що Департамент земельних ресурсів неодноразово повідомляв позивачку листами про необхідність надання посвідчених в установленому порядку копій правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці задля підготовки відповідного проекту рішення Київської міської ради. У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Кам`янобрідським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 03.03.2011, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

24.04.2017 Голосіївським районним судом м. Києва у справі №752/13138/16-ц ухвалено рішення, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

02.08.2017 на вказаний вище житловий будинок КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт. Згідно даного технічного паспорту земельна ділянка садибного житлового будинку включає: житловий будинок, прибудову, тамбур, ганок, сарай та вбиральню, усі 1915 року побудови.

17.10.2017 за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на зазначений вище житловий будинок, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 101092127 від 23.10.2017.

19.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до Київської міської ради (КМДА) з письмовим зверненням щодо порядку приватизації земельної ділянки, на якій розташовано належний їй житловий будинок.

Листом від 12.07.2019 № 08/Б-2748-2447 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) роз`яснив порядок приватизації земельних ділянок в м. Києві, на яких розташовані житлові будинки, що перебувають у власності громадян.

07.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» за розробленням технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки, на якій розташовано належний їй житловий будинок по АДРЕСА_1 .

20.08.2019 ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що підтверджується витягом з технічної документації із землеустрою.

31.10.2019 за заявою представника ОСОБА_1 було сформовано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0710 га, за кадастровим номером :79:007:0020, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), про що внесено відомості до Державного земельного кадастру, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31.10.2019 за №НВ-019.

04.03.2020 позивачка звернулася до Київської міської ради із заявою, у якій просила підготувати проект рішення Київської міської ради про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0710 га (кадастровий номер :79:007:0020) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 23.03.2020 № 6106 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомив позивачку, що за результатами розгляду поданих документів, Департамент вважає за можливе внести відомості про земельну ділянку до міського земельного кадастру.

Листом від 05.05.2020 № 05702-02/1-8297 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомив про те, що до поданої на розгляд технічної документації із землеустрою не додано матеріалів, які підтверджують право власності на допоміжні будівлі та споруди, що розташовані у складі садибного будинку на запроектованій земельній ділянці. Також, позивачці запропоновано надати копії правовстановлюючих документів на зазначені допоміжні будівлі та споруди.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивачка 22.05.2020 звернулась із листом до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) з аргументованими доводами щодо протиправної бездіяльності відповідача та з вимогою про розгляд її заяви про приватизацію земельної ділянки згідно з вимогами чинного законодавства.

Листом від 23.06.2020 № 057057/Б-811-2748 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомив про те, що Департамент листом від 05.05.2020 № 0570202/1-8297 повідомив заявника, що ході розгляду технічної документації із землеустрою за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що на кадастровому плані земельної ділянки, доданому до технічної документації і землеустрою, крім житлового будинку позначені інші об`єкти нерухомого майна.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці

Відповідно до статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Частиною першою статті 181 Цивільного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщенні яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, віднесено до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість).

Згідно з частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

До поданої на розгляд технічної документації не додано матеріалів, як підтверджують право власності на будівлі/споруди, які розташовані на запроектованій земельній ділянці.

Враховуючи викладене, Департаментом буде підготовлено та передано до розгляду відповідний проєкт рішення Київської міської ради, після надання відповідних документів.

Позивачка, вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо підготовки висновку щодо надання земельної ділянки у власність та проекту рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Частиною першою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 118 Земельного кодексу України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Процедура приватизації громадянами земельних ділянок у місті Києві наведена у Порядку набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №241/2463 (далі - Порядок).

Пунктом 5.1 Порядку передбачено, що приватизація громадянами земельних ділянок, які перебувають у їхньому користуванні і на яких розташовані житлові будинки, право власності на які зареєстровано, здійснюється відповідно до статті 118 Земельного кодексу України після присвоєння таким земельним ділянкам кадастрового номера в порядку, встановленому пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Київської міської ради (пункт 5.2 Порядку).

Згідно з пунктами 5.4 - 5.5 Порядку після державної реєстрації земельної ділянки громадянин звертається до Київської міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки через приймальню Київради з земельних питань.

У разі приватизації земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, і якій присвоєно кадастровий номер на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки до заяви про приватизацію земельної ділянки додаються:

- технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки;

- витяг з Державного земельного кадастру;

- електронний файл in4 та файл XML;

- довіреність або засвідчена в установленому законодавством порядку її копія, на підставі якої інтереси зацікавленої особи представляє уповноважена нею особа (у разі якщо заява подається представником).

Пунктом 5.6 Порядку передбачено, що у разі подання до приймальні Київради з земельних питань заяви про приватизацію земельної ділянки з документами, які не відповідають вимогам цього Порядку, заява про приватизацію земельної ділянки не приймається або не розглядається по суті і разом з доданими до заяви документами повертається приймальнею Київради з земельних питань громадянину на доопрацювання, про що громадянина інформують відповідним листом протягом п`яти робочих днів з дня надходження заяви. У цьому разі громадянин або уповноважена ним особа отримують додані до заяви документи в приймальні Київради з земельних питань для приведення їх у відповідність до вимог цього Порядку, а при отриманні документів на звороті заяви громадянин або уповноважена ним особа робить відповідну відмітку з описом отриманих документів, яка скріплюється підписом громадянина або уповноваженої ним особи із зазначенням дати отримання документів.

Після усунення громадянином зазначених недоліків повторне повернення заяви не допускається (пункт 5.7 Порядку).

Згідно з пунктом 5.10 Порядку приймальня Київради з земельних питань у день реєстрації заяви про приватизацію земельної ділянки або протягом наступного робочого дня передає цю заяву з доданими до неї документами, сформованими у кадастрову справу, до Департаменту земельних ресурсів для: - підготовки висновку щодо надання в установленому законом порядку земельної ділянки відповідно до статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; занесення відповідної інформації до міського земельного кадастру (за необхідності); підготовки проекту рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки; підготовки пояснювальної записки до проекту рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки.

Пояснювальна записка до проекту рішення Київської міської ради обов`язково має містити інформацію щодо: правового статусу земельної ділянки - правового статусу об`єкта нерухомого майна (за наявності); особи заявника та іншу наявну інформацію, що має значення для прийняття рішення Київської міської ради.

Відповідно до пункту 5.11 Порядку підготовка висновку про приватизацію земельної ділянки, внесення відповідної інформації до міського земельного кадастру, підготовка проекту рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки здійснюється у десятиденний термін. Внесення відповідної інформації до міського земельного кадастру здійснюється безпосередньо Департаментом земельних ресурсів на безоплатній основі.

Після погодження проекту рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки в порядку, передбаченому Регламентом Київської міської ради, це питання виноситься на розгляд сесії Київської міської ради (пункт 5.13 Порядку).

Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства, яким врегульовано спірні відносини, приватизація громадянами земельних ділянок, які перебувають у їхньому користуванні і на яких розташовані житлові будинки, право власності на які зареєстровано, повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Земельному кодексі України і затвердженого на виконання його положень Порядку № 241/2463.

При цьому, підставою для вчинення дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, і якій присвоєно кадастровий номер на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, визначені п. 5 Порядку, подані до приймальні Київради з земельних питань. У разі невідповідності поданих документів вимогам Порядку, заява про приватизацію земельної ділянки разом з доданими до заяви документами листом протягом п`яти робочих днів з дня її надходження повертається приймальнею Київради з земельних питань громадянину на доопрацювання.

Як було встановлено судом вище, 04.03.2020 ОСОБА_1 звернулась до Київської міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки площею 0,0710 га (кадастровий номер :79:007:0020) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

До вказаної заяви позивачка додала наступні документи: примірник технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, витяг з Державного земельного кадастру, електронний файл in4 та файл XML, копію паспорта ОСОБА_1 .

Аналізуючи заяву позивачки від 04.03.2020 з доданими до неї документами, суд приходить до висновку про відповідність поданої заяви ОСОБА_1 вимогам статті 118 Земельного кодексу України та п.5 Порядку.

При цьому, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що підстав для відмови у прийнятті заяви ОСОБА_1 від 04.03.2020 та поверненні її на доопрацювання у відповідача не було, про що свідчить надходження згаданої заяви на розгляд Департаменту земельних ресурсів та внесення ним відповідних відомостей до міського земельного кадастру згідно з вимогами п. 5.10 Порядку.

У той же час, листами від 05.05.2020 № 05702-02/1-8297 та від 23.06.2020 № 057057/б-811-2748 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повідомив про те, що до поданої на розгляд технічної документації заявником не додано матеріалів, які підтверджують право власності на будівні/споруди, які розташовані на запроектованій земельній ділянці.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує на те, що на кадастровому плані відображено нерухомий об`єкт з позначкою « 2» щодо якого позивачкою не додано документів, які підтверджують право власності.

Суд вважає такі доводи відповідача помилковими, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що у складі технічної документації позивачки, зокрема, наявні копія рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2017 у справі №752/13138/16-ц, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 101092127 від 23.10.2017, копія технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , який виготовлено 02.08.2017 Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

Як було встановлено судом вище, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2017 у справі № 752/13138/16-ц за позивачкою визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 101092127 від 23.10.2017 зазначено, що за позивачкою зареєстровано право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації права власності на житловий будинок є рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2017.

Із змісту технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 02.08.2017 вбачається, що до складу садибного будинку входять, власне сам житловий будинок, та його допоміжні будівлі і споруди, а саме: 1) житловий будинок під літ. «А», 2) допоміжні будівлі - сарай під літ. «З», вбиральня під літ. «Д», 3) допоміжні споруди - огорода, металеві ворота та замощення.

Суд зауважує, що вказаний відповідачем нерухомий об`єкт з позначкою « 2» відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 є допоміжною будівлею під літ. «З», а саме сарай.

У той же час, суд звертає увагу на те, що відповідно до визначення, наведеного в Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127, житловий будинок садибного типу - це житловий будинок, який складається із жилого та допоміжних (нежитлових) приміщень. На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї, хліви, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення). Присадибна земельна ділянка - земельна ділянка (обмежована, забезпечена виїздом на вулицю, провулок тощо), на якій розміщені житловий будинок, господарські будівлі та споруди, сад, город тощо.

Відповідно до частин першої і другої статті 186 Цивільного кодексу України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю, а приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 380 Цивільного кодексу України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок може складатися власне із самого будинку або з будинку та інших приміщень, що забезпечують нормальне проживання в ньому людини (наприклад, гараж, погріб, сарай, відокремлений санвузол тощо). У цьому випадку будинок є головною річчю, а підсобні приміщення розглядаються як невід`ємна частина будинку (приналежність).

Відповідно до частини першої статті 381 Цивільного кодексу України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 381 Цивільного кодексу України).

Із аналізу наведених норм права випливає, що до складу садиби належать не лише житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько-побутові будівлі (які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою, наприклад, сарай, гараж, санвузол та ін.) та комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), а також багаторічні насадження.

У садибі головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю, а отже, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і становлять з будинком одне ціле.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.03.2020 у справі № 722/164/18, від 31.07.2019 у справі № 127/24183/16-ц.

Таким чином, нерухомий об`єкт з позначкою « 2», а саме допоміжна будівля під літ. «З» - сарай є приналежністю головної речі - житлового будинку АДРЕСА_1 у силу закону, а тому не є окремим об`єктом права власності, у зв`язку з чим вимога Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо надання ОСОБА_1 документів, які підтверджують право власності на допоміжні будівлі та споруди є безпідставною.

З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) допущена протиправна бездіяльність щодо підготовки висновку щодо надання земельної ділянки у власність та проекту рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0710 га, за кадастровим номером :79:007:0020, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також пояснювальної записки до зазначеного проекту рішення Київської міської ради, а отже, позовні вимоги в наведеній частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача підготувати та направити до Київської міської ради для погодження висновок про передачу земельної ділянки у власність, проект рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0710 га, за кадастровим номером :79:007:0020, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та пояснювальну записку до зазначеного проекту рішення Київської міської ради, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до частини 4 цієї ж статті, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, повноваження суду щодо покладення на відповідача обов`язку прийняти конкретне рішення у першу чергу залежить від встановлення наявності у відповідача у межах спірних правовідносин повноважень діяти на власний розсуд (дискреційних повноважень).

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Відтак, дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Водночас, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Суд зазначає, що дискреційні повноваження відповідача, як суб`єкта владних повноважень, що на підставі статті 118 Земельного кодексу України здійснює від імені територіальної громади розпорядження належними їй землями, є обмеженими.

Так, на етапі, коли особа у порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України, звернулась до органу місцевого самоврядування із заявою, у якій вказала бажане місце розташування земельної ділянки і додала до заяви відповідні графічні матеріали, єдиним можливим законним варіантом поведінки суб`єкта владних повноважень є прийняття рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації, або ж, у разі наявності вичерпних підстав, встановлених цією ж статтею, - прийняття рішення про відмову у наданні запитуваного дозволу.

Беручи до уваги, що для приватизації земельної ділянки позивачкою виконано усі умови, визначені законом, а викладені в листах Департаменту земельних ресурсів підстави для відмови у вчиненні такого не були підтвердженні жодними доказами, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про зобов`язання відповідача підготувати та направити до Київської міської ради для погодження висновок про передачу земельної ділянки у власність, проект рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0710 га, за кадастровим номером :79:007:0020, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та пояснювальну записку до зазначеного проекту рішення Київської міської ради є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

У постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14 зазначено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені ним у рішенні «Олссон проти Швеції» від 24.03.1988, відповідно до яких запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг цих повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування, рішення органу має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дій) суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень (у тому числі колегіальний орган) прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності прийнятого оскаржуваного рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн., що підтверджується квитанцією від 01.09.2020 № 0.0..1.

Ураховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, сплачений судовий збір підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яка полягає у непідготовці висновку щодо надання земельної ділянки у власність та проекту рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0710 га, за кадастровим номером :79:007:0020, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також пояснювальної записки до зазначеного проекту рішення Київської міської ради.

3. Зобов`язати Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) підготувати та направити до Київської міської ради для погодження висновок про передачу земельної ділянки у власність, проект рішення Київської міської ради про приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0710 га, за кадастровим номером :79:007:0020, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та пояснювальну записку до зазначеного проекту рішення Київської міської ради.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код: 26199097) судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок).

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач - Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (ідентифікаційний код: 26199097, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 32-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлення та підписано - 04.11.2021.

Суддя Т.П. Балась