Справа № 260/1169/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 листопада 2021 року м. Ужгород№ 260/1169/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить:

1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, передбаченої п. 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за період займання посади старшого стрільця в підрозділі з громадського порядку (п. 47 посад військовослужбовців, які виконують обов`язки з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, у тому числі під час їх екстрадиції, а також забезпечують охорону осіб, які тримаються під вартою, під час судових засідань у судах, затверджених Додатком 2 до Постанови КМУ від 01 серпня 2012 року №702) за період з 2017 по 2018 роки (10 днів), в день звільнення з військової служби (виключення зі списків особового складу частини) - 10.08.2018;

2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу - ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, передбаченої п. 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за період з 2016 по 2017 роки (10 днів), виходячи з грошового забезпечення позивача за останні 12 календарних місяців, що передували дню звільнення з військової служби (виключенню зі списків особового складу частини), із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004;

3) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 в день виключення із списків частини - 21.05.2018, на виконання вимог абз. 3 п. 242 Розділу ХІІ Положення Указу Президента України №1153/2008 від 10.12.2018 та абз. 2 п. 5 Розділу ХХХІ Інструкції, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 15.03.2018 №200 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам";

4) стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач займав посаду у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, яка передбачає право на отримання додаткової щорічної відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, однак у зв`язку з настанням особливого періоду під час проходження військової служби така використана не була. Незважаючи на зазначене відповідач при виключенні його зі списків особового складу частини компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки не виплатив, чим допустив протиправні дії та порушив його право на оплату праці.

27 травня 2021 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечив. Так, зокрема, зазначив, що законодавчими нормами передбачено право військовослужбовців на отримання виключно одного виду щорічної додаткової відпустки, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Звертає увагу суду на ту обставину, що позивач є учасником бойових дій та на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.08.2020 №260/1827/20 отримав грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасник бойових дій.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що сержант ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) у період з 10 серпня 2015 року по 10 серпня 2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Так, відповідно до наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №195 від 10.08.2015 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду стрільця 2 відділення патрульного взводу 9 патрульної роти 4 стрілецького батальйону.

Наказом начальника ЗТУ Національної гвардії України №48 о/с від 23.08.2017 сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду начальника їдальні (солдатського) взводу матеріально-технічного забезпечення 4-го стрілецького батальйону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України №192 від 10 серпня 2018 року сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням за пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з військової служби в запас ЗС України наказом командира частини від 10.08.2018 р. №46 о/с.

Спірні правовідносини виникли з приводу протиправної, на думку позивача, бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме: не виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, передбаченої п. 180 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, за період займання посади старшого стрільця в підрозділі з громадського порядку з 2017 по 2018 роки.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно ст. 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Право військовослужбовців на відпустки гарантується нормами ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Так, зокрема, ч. 4 ст. 101 Закону передбачено, що військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Таким чином, зазначена норма спеціального закону передбачає право військовослужбовців за своїм вибором отримати додаткову відпустку із збереженням грошового та матеріального забезпечення, як компенсацію за виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, або на підставі іншого закону. Тобто, військовослужбовці, за наявності у них права на отримання щорічної додаткової відпустки на підставі абз. 3 ч. 4 ст. 101 Закону та на підставі іншого закону, мають права на отримання щорічної додаткової відпустки лише за однією з підстав за своїм вибором.

Відповідно до ч. 8 ст. 101 Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Ст. 162 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено надання учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Вказане кореспондується також з положеннями п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993.

Отже, законодавством гарантовано право осіб, які мають статус учасника бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 від 09.08.2017, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно з абз. 1, 3 ч. 14 ст. 101 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Вказана норма кореспондується також з п. 5 розділу XXXI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 15.03.2018 №200 (чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Аналіз наведених норм свідчить, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі №260/546/20, яке набрало законної сили, задоволено повністю адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.08.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки, передбачені п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 10.08.2018.

На виконання вищезазначеного рішення Закарпатського окружного адміністративного суду військовою частиною НОМЕР_1 08 травня 2020 року було перераховано на рахунок ОСОБА_1 7890,64 грн. в рахунок виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки, передбачені п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017-2018 роки.

Суд звертає увагу позивача на те, що відпустка за виконання обов`язків військової служби, які пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, передбачена абз. 1 ч. 14 ст. 101 Закону та відпустка учаснику бойових дій передбачена п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є різновидами додаткової щорічної відпустки.

З огляду на що суд вважає, що позивач обрав вид додаткової щорічної відпустки, яку він бажав отримати, а саме: як учасник бойових дій та реалізував своє право на отримання грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку шляхом звернення до суду з адміністративним позовом №260/546/20. Тому, на думку суду, підстави для призначення та виплати позивачу компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я відсутні, оскільки таке суперечитиме положенням абз. 3 ч. 4 ст. 101 Закону.

До такого ж висновку дійшов також Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі №520/7314/20.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язано з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, за період займання посади старшого стрільця в підрозділі з громадського порядку у 2017 2018 роках. Поряд з цим судом встановлено, що наказом начальника ЗТУ Національної гвардії України №48 о/с від 23.08.2017 з 30 серпня 2017 року сержанта ОСОБА_1 призначено на посаду начальника їдальні (солдатського) взводу матеріально-технічного забезпечення 4-го стрілецького батальйону, яку він обіймав до дня звільнення 10 серпня 2018 року.

Таким чином, провівши правовий аналіз обставин даної справи крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: вул. Княгині Ольги, буд. 105, м. Львів, 79060, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін