Справа № 620/10068/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Бородавкіної С.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, у якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови скасувати наказ Генерального прокурора України №12дк від 07.11.2014 та внести до його трудової книжки відомості про визнання недійсним запису про звільнення;
- зобов`язати відповідача скасувати наказ Генерального прокурора України №12дк від 07.11.2014 та внести до його трудової книжки відомості про визнання недійсним запису про звільнення.
Ухвалою суду від 30.08.2021 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Ухвалою суду від 21.09.2021 вирішено здійснювати подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 20.10.2021 позовну заяву залишено буз руху у зв`язку із недотриманням позивачем строків звернення до суду з позовом, надано ОСОБА_1 5-денний термін з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.
На виконання вимог суду від представника позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку, мотивована тим, що підставою виникнення спірних правовідносин є встановлені рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 18.01.2021 у справі №750/958/20 обставини, зокрема про незаконність наказу Генерального прокурора України від 07.11.2014 №12дк та звільнення ОСОБА_1 з роботи без законної підстави. Враховуючи наведене, представник позивача зазначає, що заява позивача стосується виключно зобов`язань відповідача, що виникли внаслідок встановлення рішенням суду незаконності звільнення ОСОБА_1 з посади.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для поновлення ОСОБА_1 строків звернення до суду з позовом, суд враховує таке.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд наголошує, що інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Так, особа, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення до суду, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.09.2020 (справа №806/2321/16).
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Тобто, позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження спірних наказів, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 (справа №806/2321/16).
Суд звертає увагу, що спірний наказ Генерального прокурора від 07.11.2014 №12дк стосується прокурорів, в тому числі позивача, яких притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання службових обов`язків, а ОСОБА_1 , окрім іншого, і за вчинення кримінального правопорушення із застосуванням до нього стягнення у вигляді звільнення з позбавленням класного чину.
Тобто, вказаний вище наказ стосується питання звільнення позивача з публічної служби та надання йому правової оцінки, в силу вимог статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, віднесено до виключної юрисдикції адміністративних судів.
З Єдиного реєстру судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною вимогою, в тому числі про визнання протиправним та скасування наказу №12дк від 07.11.2014 про звільнення з посади військового прокурора Чернігівського гарнізону Центрального регіону України.
Вказана правова позиція судів першої та апеляційної інстанції підтримана Верховним Судом в постанові від 16.10.2020, у якій суд касаційної інстанції зазначив, що «як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, з 10 жовтня 2014 року позивач уже не утримувався під вартою, тому позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав (якщо він вважав їх порушеними) з 28 листопада 2014 року, тобто, з моменту закінчення строку відсторонення його від посади, проте, він подав позов лише 27 вересня 2019 року, тобто, з пропуском установленого законом строку, майже на п`ять років.
Отже, строк подання позовної заяви був пропущений через відсутність максимальних зусиль позивача та належної старанності щодо реальної обізнаності з фактами порушення своїх прав, свобод та інтересів, внаслідок його звільнення.
При цьому, Верховний Суд вважає сумнівними твердження позивача про його необізнаність щодо періоду на який він був відсторонений від посади, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини (пункти 39, 40 цієї постанови).» (а.с. 182-184).
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З наведеного вбачається, що ще у 2014 році позивач знав про відмову відповідача скасувати наказ про звільнення від 07.11.2014 №12дк та внести відповідний запис до його трудової книжки, однак до суду ОСОБА_1 звернувся лише 20.08.2021 (відповідно до відбитку штампу на конверті).
Той факт, що із заявою про скасування наказу Генерального прокурора України від 07.11.2014 №12дк позивач звернувся до відповідача у серпні 2021 році, не змінює часу, з якого він повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав.
Зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.
При цьому, посилання представника позивача на висновки суду, зазначені в рішенні Деснянського районного суду міста Чернігова від 18.01.2021 у цивільній справі №750/958/20, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до його змісту предметом спору було стягнення з Офісу генерального прокурора шкоди, завданої незаконними діями і рішенням органів досудового слідства, прокуратури і суду. У зв`язку з наведеним, оцінка наказу Генерального прокурора України від 07.11.2014 №12дк надавалась загальним судом для вирішення питання щодо наявності підстав стягнення на користь ОСОБА_1 спірних коштів (матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку, компенсації втрати частини заробітної плати, моральної шкоди). Разом з тим, вказаним рішенням суду наказ Генерального прокурора України від 07.11.2014 №12дк не досліджувався на предмет його правомірності в межах публічно-правового спору.
Таким чином, вищенаведене свідчить про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Документів, які свідчили б про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали ОСОБА_1 звернутися за захистом порушених прав у строки встановлені законом, також немає.
Суд звертає увагу, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.
Згідно із частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом восьмим частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
З огляду на вказані обставини, враховуючи відсутність доказів в обґрунтування поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду, а тому адміністративний позов має бути залишений без розгляду.
Суд звертає увагу, що особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 122, 123, 241-243, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено 09.11.2021.

Суддя С.В. Бородавкіна