Справа № 480/9444/21
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
08 листопада 2021 року Справа № 480/9444/21
Cуддя Сумського окружного адміністративного суду Діска А.Б., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просить:
1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами років, станом не на 01 січня 2020 року.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року, з урахуванням проведених виплат.
Позовні вимоги обнрунтовує тим, що згідно наказу відповідача від 12 лютого 2020 року № 34 "Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно", позивачу було виплачено грошову компенсацію за неотримане протягом служби речове майно. На звернення позивача щодо надання довідки про вартість речового майна та надання інформації за якими цінами позивачу було здійснено нарахування та виплата грошової компенсації вартість неотриманого речового майна, відповідачем 27.11.2020 за №705/67-А/ЗПІ було надано відповідь та копію Довідки № 2 про вартість речового майна, що належить до видачі, а також витяг з наказу відповідача від 12.02.2020 №34. Порівнявши ціни на майно з однаковою назвою, яке зазначене у Довідці № 2, відповідач дійшов висновку, що в порушення приписів чинного законодавства України нарахування та виплата компенсації за неотримане майно відповідачем була здійснена за цінами минулих років, а не за цінами станом на 01.01.2020.
Ухвалою суду від 27.09.2021, яку було отримано позивачем 20.10.2021, вищевказаний позов залишено без руху, зазначено недоліки, а саме надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та докази поважності причин пропуску такого строку.
На виконання вимог ухвали суду від 27.09.2021 позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду від 28.10.2021.
Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, суд визнає неповажними підстави, зазначені у такому клопотанні, виходячи з наступного.
У заяві про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем зазначається, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Разом з тим, речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби. Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця. Однак, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. Застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини, тому є всі підстави для застосування ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Надаючи оцінку наведеним доводам позивача щодо можливості поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п. 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абз. 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За приписами ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Суд зазначає, що чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби. Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.
В позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем виплачено грошову компенсацію за неотримане протягом служби речове майно згідно наказу від 12.02.2020 №34 "Про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно". Також відповідачем 27.11.2020 за №705/67-А/ЗПІ було надано відповідь та копію Довідки № 2 про вартість речового майна, що належить до видачі, а також витяг з наказу відповідача від 12.02.2020 №34. Поряд з тим, в порушення приписів чинного законодавства України нарахування та виплату позивачу компенсації за неотримане майно відповідачем було здійснено за цінами минулих років, а не за цінами станом на 01.01.2020 (рік звільнення позивача з військової служби), тому такі дії відповідача позивач вважає протиправними.
Тобто, у даній справі, між позивачем та відповідачем виник спір про розмір виплаченої компенсації за неотримане речове майно. При цьому, станом на 15.09.2020 позивачу вже було відомо про здійснення відповідачем нарахування та виплати такої компенсації, що вбачається із запиту позивача про надання інформації від 15.09.2020.
В свою чергу, з позовною заявою стосовно визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01.01.2020, з урахуванням проведених виплат, позивач звернувся до суду 21.09.2021.
При цьому спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Зазначена позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.05.2021 по справі № 380/5093/20.
Отже позивач звернувся до суду із порушенням встановленого місячного строку звернення.
Позивачем не подано до суду доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.
Доводи позивача про те, що до вказаних спірних правовідносин має бути застосовано ч. 2 ст. 233 КЗпП України, спростовуються висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 30.11.2020 по справі № 480/3105/19, відповідно до яких речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Відтак, судом не встановлено наявності поважних причин, за яких позивач не міг звернутися до Сумського окружного адміністративного суду з даним позовом в місячний строк, передбачений положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Суд, розглянувши доводи поданої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду від 28.10.2021, вважає наведені позивачем причини неповажними.
У зв`язку з ненаданням позивачем доказів про існування поважних причин пропуску строку звернення до суду щодо спірних відносин, підстави, зазначені позивачем у вказаній заяві не підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, визнані судом необґрунтованими, тому суд повертає позивачу позовну заяву з доданими до неї документами.
Разом із тим, суд звертає увагу позивача на те, що він, у відповідності до ч. 8 ст. 169 КАС України, має право повторного звернення до суду в разі надання доказів поважності причин пропуску такого строку в порядку, встановленому законом.
Керуючись ст.ст. 169, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії і додані до неї документи - повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Суддя А.Б. Діска