Справа № 640/28700/20
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м. Київ № 640/28700/20

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Качур І.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

до Державної казначейської служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулись ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у порушенні строків та у тривалому невиконанні виконавчого документа від 02.09.2019 року по справі № 556/347/18 щодо стягнення та перерахування на користь ОСОБА_1 , 100000 гривень моральної шкоди.

- зобов`язати Державну казначейську службу України відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вчинити дії щодо виконання виконавчого документа від 02.09.2019 року № 556/347/19 на суму 100000 гривень 00 копійок та виплатити їх протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили у цій справі.

- зобов`язати Державну казначейську службу України відповідно до частини першої статті 5 Закону № 4901-VI нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до Державної казначейської служби України до моменту виконання виконавчих документів від 02.09.2019 року № 556/347/19 на суму 100000 гривень 00 копійок.

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиконанні виконавчого документа від 02.09.2019 року по справі № 556/347/18 щодо стягнення та перерахування на користь ОСОБА_1 , 100000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.11.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на адміністративний позов в якому вважає позовні вимоги необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до Постанови Рівненського апеляційного суду від 01.08.2019 року по справі № 556/347/18, позов ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ГУНП в Рівненській області та ГУ Державної казначейської служби України у Рівненській області про відшкодування моральної шкоди було задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 100000 гривень 00 копійок.

На виконання постанови було отримано виконавчий лист який було скеровано до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області яка в подальшому на виконання скерувала його до Державної казначейської служби України для подальшого виконання, але з вересня місяця 2019 року вказане рішення суду відповідачем досі не виконано.

На звернення позивача до відповідача надійшла відповідь у якій відповідач послався на неможливість виконати вищезазначене рішення суду в зв`язку із недостатністю фінансування.

Позивач, вважаючи, що відповідач порушивши її конституційні права, допустив протиправну бездіяльність, звернулася до суду з даним позовом. Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Нормативно-правовим актом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" 02.06.2016 №1404-VII.

Згідно з абзацом першим статті 1 Закону, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема державний орган та державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України від 05.06.2012 №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (далі - Закон №4901-VI) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 2 вказаної статті 3 Закону №4901-VI встановлено, що стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 4 статті 3 Закону №4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845).

У пункті 2 Порядку №845 якого зазначено, що безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Таким чином, виконавчий лист Володимирецького районного суду Рівненської області по справі № 556/347/18 з 23.09.2019 знаходиться в Казначействі на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на поточний рік за бюджетною програмою КПКВК 3504030 передбачено 50,00 млн грн.

Казначейством, у межах зазначених вище асигнувань, у минулому році виконано судових рішень на загальну суму 46,00 млн грн.

У той же час, Міністерство фінансів України є головним розпорядником коштів за бюджетною програмою КПКВК 3504030; відповідає за складання проекту Закону про Державний бюджет України; забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (частина друга статті 32 Бюджетного кодексу України).

Так, у силу пункту 49 Порядку №845, у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Оскільки протягом 2019-2021 років судове рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 , 100 000,00 гривень моральної шкоди, не виконувалось, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність по його виконанню, оскільки жодними причинами неможливо пояснити дії державних органів щодо невиплати цієї суми протягом такого тривалого часу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень Конвенція, право доступу до суду, що гарантується статтею 6, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція "захисту прав судом" не працює. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначив, що право за судовий захист, може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Відсутність коштів у боржника не може бути підставою для звільнення від обов`язку виконання судового рішення, право на справедливий судовий розгляд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося (Рішення ЄСПЛ у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) від 20.07.04).

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини "Юрій Миколайович Іванов проти України" державу було зобов`язано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини (Рішення ЄСПЛ у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04) від 15.10.09).

ЄСПЛ зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо тривалого невиконання рішення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати компенсацію у розмірі 3% річних, за порушення строку перерахування коштів по виконавчому листу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Із аналізу наведених положень слідує, що підставою для виплати стягувачу компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми є факт не перерахування центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців коштів за рішенням суду про стягнення коштів.

Враховуючи положення даної норми, суд приходить до висновку про можливість задоволення даної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. суд повідомляє наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під час вирішення спору про відшкодування моральної шкоди має бути з`ясована наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд встановив, що матеріали адміністративної справи не містять доказів, які свідчили б про душевні страждання позивача та підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, то відповідно вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не може бути задоволена.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинених ним дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіона, 6, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у порушенні строків та у тривалому невиконанні виконавчого документа від 02.09.2019 року по справі № 556/347/18 щодо стягнення та перерахування на користь ОСОБА_1 , 100000 гривень моральної шкоди.

Зобов`язати Державну казначейську службу України відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» вчинити дії щодо виконання виконавчого документа від 02.09.2019 року № 556/347/19 на суму 100000 гривень 00 копійок та виплатити їх протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили у цій справі.

Зобов`язати Державну казначейську службу України відповідно до частини першої статті 5 Закону № 4901-VI нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до Державної казначейської служби України до моменту виконання виконавчих документів від 02.09.2019 року № 556/347/19 на суму 100000 гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур