Справа № 120/8420/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 р. Справа № 120/8420/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі також Департамент патрульної поліції, відповідач), в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача, щодо не нарахування та не виплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та доплат за службу у нічний час за період з 01.01.2016 по 26.11.2020, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та доплат за службу у нічний час за весь час затримки виплати, а саме за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати - 26.11.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 19.02.2016 по 01.10.2020 він проходив службу в Управлінні патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Враховуючи бездіяльність відповідача щодо невиплати йому у період з 19.02.2016 по 31.01.2018 доплат за службу в нічний час, а з 19.02.2016 по 31.10.2017 індексації грошового забезпечення він змушений був захищати свої права у суді. Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.04.2020 по справі № 120/884/20-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020, стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час та заборгованість по індексації грошового забезпечення. Відповідні кошти на виконання судового рішення були виплачені відповідачем лише 26.11.2020. В подальшому, 22.07.2021 він звернувся до відповідача із письмовим проханням нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, однак останній листом від 27.07.2021 відмовив у задоволенні його прохання. Вважаючи таку відмову протиправною, а власні права порушеними, позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 02.08.2021 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення. Цією ж ухвалою у відповідача витребувано докази на підтвердження здійснення виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення та доплат за службу у нічний час за період з 19.02.2016 по 26.11.2020 на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.04.2020 по справі № 120/884/20-а.

18.08.2021 на адресу суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, за змістом якого останній позов не визнає та у його задоволенні просить суд відмовити. Зазначає, що ОСОБА_1 згідно наказу відповідача № 677 о/с від 21.09.2020 з 01.10.2020 переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, звідки його було звільнено зі служби 26.04.2021. У зв`язку з цим, на думку відповідача, виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21.04.2020 по справі № 120/884/20-а після переведення позивача на нове місце служби до ГУНП у Вінницькій області не створює для Департаменту патрульної поліції обов`язку перед позивачем щодо нарахування та виплати середньої заробітної плати. Також відповідач вказав, що невиплата сум індексації грошового забезпечення та доплат за службу у нічний час була пов`язана із відсутністю бюджетних асигнувань відповідача, а право позивача на отримання таких виплат виникло на підставі судового рішення. При цьому, на час звільнення позивача зі служби в поліції спірна сума була повністю виплачена, а вина відповідача у їх невиплаті відсутня, що виключає відповідальність останнього.

Додатково відповідач стверджує, що позивачем пропущено строки звернення до суду, визначені у частині п`ятій статті 122 КАС України. За наведених вище обставин, відповідач вважає заявлені позивачем вимоги про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати необґрунтованими та безпідставними.

Надалі, за клопотанням представника відповідача судом 30.08.2021 постановлено ухвалу про продовження терміну для подання витребуваних документів, які Департаментом патрульної поліції були надані.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у період з 19.02.2016 по 01.10.2020.

Як зазначає позивач, відповідачем у період з 19.02.2016 по 31.01.2018 не було виплачено йому доплату за службу в нічний час, а в період з 19.02.2016 по 31.10.2017 - індексації грошового забезпечення. Наведені обставини змусили ОСОБА_1 захищати свої права у суді.

Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.04.2020 по справі № 120/884/20-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2020, стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 в сумі 6085,52грн., та заборгованість по індексації грошового забезпечення за період з 19.02.2016 по 30.10.2017 в сумі 3005 грн.

Матеріали справи свідчать, що на виконання вищезазначеного судового рішення відповідачем 26.11.2020 було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення в сумі 3005 грн. та доплату за службу в нічний час в сумі 6085,52 грн., що підтверджується долученими до справи доказами, а саме копією платіжного доручення від 26.11.2020 № 16964 та копією відомості № 547 про виплату заробітної плати за листопад 2020 року. Крім того, даний факт сторонами не оспорюється.

В подальшому, 22.07.2021 позивач звернувся до відповідача із запитом, у якому на підставі положень Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» просив компенсувати йому відповідні втрати пов`язані із несвоєчасною виплатою заборгованості у вигляді доплати за службу в нічний час та індексації грошового забезпечення.

Втім, листом від 27.07.2021 відповідач відмовив позивачу у здійсненні відповідних компенсаційних виплат посилаючись на відсутність для цього правових підстав.

Наведене зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, суд виходить із такого.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон N 2050-III).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону N 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто стаття 2 Закону N 2050-III прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема й заробітну плату.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону N 2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до статті 3 Закону N 2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 N 159 (далі - Порядок N 159) відтворюють положення Закону N 2050-III та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку № 159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

Як зазначено у статті 7 Закону N 2050-III та пункті 8 Порядку № 159 відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Отже, із аналізу вказаних положень Закону №2050-III та Порядку № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

- нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

- доходи не повинні носити разового характеру;

- порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

- затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

- зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

В даному випадку суд враховує, що несвоєчасно виплачена позивачу індексація грошового забезпечення та доплата за службу у нічний час є складовими заробітної плати (входять в структуру заробітної плати), а тому у разі несвоєчасної їх виплати провадиться компенсація відповідно до діючого законодавства. Наведене відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постанові від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20.

При цьому, використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 29 жовтня 2020 року у справі № 280/729/19 та інших.

Таким чином із вищевикладеного слід дійти висновку, що у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та доплат за службу у нічний час, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Як свідчать матеріали справи, право позивача на отримання доплати за службу в нічний час за період з 19.02.2016 по 31.01.2018 в сумі 6085,52грн., а також на індексацію грошового забезпечення за період з 19.02.2016 по 30.10.2017 в сумі 3005 грн. підтверджено рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.04.2020 по справі № 120/884/20-а, яке набрало законної сили. При цьому, початковою даною, з настанням якої відповідач допустив порушення виплати належних позивачу сум, за даним судовим рішенням є 19 лютого 2016 року.

В той же час виплату належних позивачу сум відповідач провів лише 26 листопада 2020 року. Таким чином період, в межах якого позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, становить з 19.02.2016 по 26.11.2020.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що дії Департаменту патрульної поліції щодо відмови ОСОБА_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 19.02.2016 по 26.11.2020 є протиправними. Як наслідок, з метою поновлення порушених прав позивача є підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та доплат за службу в нічний час за весь час затримки виплати з 19.02.2016 по 26.11.2020.

При цьому, підстав для зобов`язання відповідача нараховувати відповідну компенсацію з 01.01.2016, як про те просить позивач, не має, у зв`язку з чим у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо доводів відповідача про недотримання позивачем строків звернення до суду, визначених статтею 122 КАС України, то суд вважає їх безпідставними.

Так, Верховний Суд у постанові від 09.06.2021 (справа № 240/186/20) досліджуючи питання дотримання строків звернення до суду у спорі щодо виплати компенсації відповідно до Закону N 2050-III та Порядку N 159 вказав на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Отже, Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати саме з моменту отримання відмови у виплаті особі компенсації відповідно до Закону N 2050-III та Порядку N 159 пов`язується початок перебігу строку на звернення до суду з позовом про визнання протиправним рішення власника або уповноваженого ним органу (особи) щодо відмови у виплаті відповідної компенсації та зобов`язання останнього її виплатити.

Як установлено судом, з вимогою до відповідача здійснити нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати позивач звернувся 22.07.2021. У виплаті такої компенсації відповідач відмовив листом від 27.07.2020 № 739зі/41/5/05-2021. В цей же день 27.07.2021 позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Отже, визначені статтею 122 КАС України строки звернення до суду в цьому разі позивачем дотримано.

Інші ж аргументи відповідача, які викладені ним у відзиві на позовну заяву, зазначених вище висновків суду щодо права позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не спростовують. Крім того, відповідач у відзиві безпідставно ототожнює питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що передбачено ст. 117 Кодексу законів про працю України із питанням компенсації втрати частини доходів в порядку Закону N 2050-III, оскільки дані компенсаційні виплати мають різну правову природу та підстави застосування.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та доплат за службу у нічний час за період з 19 лютого 2016 року по 26 листопада 2020 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та доплати за службу у нічний час за весь час затримки виплати, а саме за період з 19 лютого 2016 року по 26 листопада 2020 року.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 09.11.21.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович