Справа № 460/9217/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 460/9217/20 пров. № А/857/16899/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М.,

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року (головуючий суддя Зозуля Д.П., м. Рівне, повний текст складено 22.06.2021) по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування постанови, припису,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась в суд першої інстанції з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області, в якому просила визнати протиправними дії Управління Держпраці у Рівненській області щодо проведення інспекційного відвідування 30.09.2020 та складання за результатами його проведення акта інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №РВ8342/1356/АВ від 09.10.2020, визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №РВ8342/1356/000028/ТД-ФС від 17.11.2020 та визнати протиправним і скасувати припис Управління Держпраці у Рівненській області про усунення виявлених порушень №РВ8342/1356/АВ/П від 09.10.2020.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління Держпраці у Рівненській області щодо проведення інспекційного відвідування 30.09.2020 та складання за результатами його проведення акта інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №РВ8342/1356/АВ від 09.10.2020. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №РВ8342/1356/000028/ТД-ФС від 17.11.2020. Визнано протиправним та скасовано припис Управління Держпраці у Рівненській області про усунення виявлених порушень №РВ8342/1356/АВ/П від 09.10.2020. Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління Держпраці у Рівненській області (33028, вул. Лермонтова, 7, м. Рівне, ) судові витрати на суму 6385 (шість тисяч триста вісімдесят п`ять) грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління Держпраці у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку та просило скасувати його і у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульовано чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну" від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. Та договір про надання послуг, який був укладений між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не є належним, оскільки немає доказів сплати відповідних податків.

Позивачем зазначалося про відсутність конкретних обставин, з яких проводилось інспекційне відвідування та про те, що інспектор не повідомив дану інформацію на особисте прохання позивача, але при наданні відповіді на зауваження від 21.10.2020 № 04-16/6758, було повідомлено, що підставою здійснення інспекційного відвідування є підпункт 3 пункту 5 Порядку, а також доручення т.в.о. Голови Державної служби з питань праці від 21.10.2020 № Д - 330/1/3.1 - 20. Також варто зазначити, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор не зобов`язаний надавати таку інформацію.

Також зазначається, що акт інспекційного відвідування №РВ8342/13 56/АВ та припис про усунення виявлених порушень №РВ8342/1356/АВ/П безальтернативно були складені 09 жовтня 2020 року без присутності ФОП ОСОБА_1 , не за місцем інспекційного відвідування, а за місцем знаходження органу державного контролю. Апелянт зазначає, що законом не передбачено те, що акт інспекційного відвідування та припис про усунення виявлених порушень повинні бути складені саме за місцем інспекційного відвідування.

Інспекційне відвідування тривало з 30.09.2020 по 09.10.2020, тобто 8 робочих днів, а згідно з пунктом 9 Порядку передбачено, що тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів.

Позивач також стверджує про те, що акт без матеріалів фіксації проведення інспекційного відвідування аудіо-, фото-, та відеотехнікою або інших документів, тобто всіх доказів у їх сукупності, не може бути єдиним та беззаперечним доказом роботодавця допуску працівника без укладання з ним трудового договору, але згідно підпункту 6 пункту 10 Порядку, фіксування проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки є правом, а не обов`язком.

Договір про надання послуг від 30 вересня 2020 року укладений між ОСОБА_2 та позивачем був наданий тільки як додаток до адміністративного позову, а при проведені інспекційного відвідування зазначений договір інспекторам праці не пред`являвся. При детальному аналізі даного договору встановлено те, що позивачем не надано звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив таку залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність, основним видом якої є основний вид діяльності 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Свою діяльність позивач здійснює у частині приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (приміщенні їдальні), що по АДРЕСА_2 . Право власності позивача на 47/100 приміщення підтверджується договором дарування від 09.04.2002. Частина приміщення їдальні з часткою 53/100 належить громадянці ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину від 03.11.2020 року. Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 теж здійснює підприємницьку діяльність у даному приміщенні та основний вид діяльності - 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

29.09.2020 Управлінням видано наказ про проведення позапланового заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 № 878 та направлення №709-71/09-27 від 29.09.2020 на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання трудового законодавства в частині належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками.

З 30.09.2020 по 09.10.2020 посадовими особами Управління Держпраці у Рівненській області здійснено інспекційне відвідування позивача. За наслідками перевірки відповідачем складений акт № РВ8342/1356/АВ від 09.10.2020, в якому зроблений висновок про допуск позивачем до виконання робіт без оформлення трудового договору ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Управлінням Держпраці винесено припис про усунення виявлених порушень № РВ8342/1356/АВ/П від 09.10.2020, яким зобов`язано позивача до 28.10.2020 усунути порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП.

17.11.2020 відповідачем винесено постанову № РВ8342/1356/000028/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу у розмірі 150 000 грн.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (далі також - Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 (надалі по тексту - Порядок №823).

Підпунктом 3 пункту 5 Порядку № 823 передбачено, що підставами для здійснення інспекційних відвідувань є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

У свою чергу підпунктами 1, 2, 3, 4-7 пункту 5 Порядку № 823 визначено джерела інформації, а саме:

1) звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

4) рішення суду;

5) повідомлення посадових осіб органів державного нагляду (контролю), правоохоронних органів про виявлені в ході виконання ними повноважень ознак порушення законодавства про працю щодо неоформлення та/або порушення порядку оформлення трудових відносин;

6) інформація:

ДПС та її територіальних органів про:

- невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності;

- факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень;

- факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання;

Пенсійного фонду України та його територіальних органів про:

- роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу;

- роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків;

- фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року;

- роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів;

- роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників;

7) інформація профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлені у ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Пунктом 16, 17 Порядку № 823 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Статтею 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», що ратифікована Законом України від 08.09.2004 №1985-ІV (далі - Конвенція) передбачено, що інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: а) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та с) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: і) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ІІ) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; ІІІ) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; ІV) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Судом першої інстанції встановлено, що підставою прийняття наказу від 29.09.2020 № 878 про проведення інспекційного відвідування у позивача стала службова записка посадової особи Управління Держпраці від 29.09.2020 та Окреме доручення т.в.о. Голови Держпраці від 25.08.2020 № 330/1/3.1-20. Крім того, відповідач у вказаному наказі вказує на положення Конвенції № 81, яка визначає право органу контролю приймати рішення щодо проведення інспектування.

Суд першої інстанції врахував, що Конвенція визначає безумовне дискреційне повноваження інспектора самостійно приймати рішення щодо необхідності проведення інспектування того чи іншого роботодавця для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.

Однак, такими повноваженнями інспектор наділений виключно в рамках здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, за наявності підстав визначених законодавством. У свою чергу, пункт 5 Порядку № 823 визначає перелік підстав для здійснення державного контролю, який є вичерпним.

Відтак, доповідна записка посадової особи органу контролю і окреме доручення вищого органу, які слугувала підставою для призначення інспекційного відвідування позивача, не є належною підставою для призначення інспекційного відвідування згідно з підпунктом 3 пункту 5 Порядку № 823, оскільки не входить до даного переліку.

Крім того, службова записка від 29.09.2020 відсутня в матеріалах справи.

З огляду на положення пункту 5 Порядку № 823, суд першої інстанції вірно вважав, що саме по собі Окреме доручення т.в.о. голови Державної служби України з питань праці № 330/1/3.1-20 від 25.08.2020 щодо забезпечення контролю за оформленням трудових відносин, не могло слугувати самостійною підставою для проведення Управлінням Держпраці у Рівненській області інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 .

Також, як вірно зазначено судом першої інстанції, що лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №804/12558/14, де суд зазначив, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до опису виявлених порушень наведених в акті інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 № РВ8342/1356/АВ від 09.10.2020, позивачу ставиться у вину порушення вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України, а саме неукладення трудового договору з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України, здійснено допуск до роботи вказаних осіб без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника, або уповноваженого ним органу.

Частиною першою статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини третьої статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1, абз. 2, 3 ч.2 ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження;

вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що працівники реалізують своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою-підприємцем.

Працівника приймають на роботу (посаду) для виконання певної роботи за конкретною кваліфікацією, професією, посадою з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку. Прийняття на роботу здійснюється відповідно до штатного розпису підприємства, установи чи організації - працівника приймають на роботу (посаду), яка включена до штату роботодавця, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені законодавством про працю гарантії та компенсації.

Проте, в окремих випадках робота може виконуватися не за трудовим договором, а на іншій юридичній підставі. Зокрема, можливе виконання роботи за договорами цивільно-правового характеру.

За змістом частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Цивільно-правовий договір - це угода між громадянином і організацією (підприємцем, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але з цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

При цьому, за цивільно-правовим договором, укладеним між суб`єктом господарювання і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства (підприємця) індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє договірні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільним договором оплачується не процес праці, а її результат, який визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких проводиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Незважаючи на деякі спільні риси цивільно-правових договорів та трудового договору, вони є різними, оскільки, перш за все, підпадають під сферу дії різних законодавчих актів. Так, відносини між роботодавцем та працівником за трудовим договором регулюються КЗпП України, на нього поширюється дія Закону України Про охорону праці та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти з охорони праці. При укладанні цивільно-правової угоди (договору) на сторін (замовника та виконавця) поширюються норми цивільного законодавства України.

Отже, за наявності ознак, притаманних саме трудовим відносинам, укладається трудовий договір, за наявності ж ознак, притаманних цивільно-правовим відносинам, слід укладати цивільно-правовий договір.

Судом першої інстанції також встановлено, що 30.09.2020 між ОСОБА_1 (Замовник) та громадянином ОСОБА_2 (Виконавець) укладений договір про надання послуг, за умовами якого Виконавець зобов`язується за завданням Замовника здійснити ремонт розеток у частині приміщення їдальні, яке належить на праві власності Замовнику та в якому знаходиться кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а Замовник зобов`язується оплатити Виконавцеві зазначені послуги (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2. вказаного договору передбачено, що Виконавець надає послуги власними силами та засобами.

Згідно з п. 3.1. загальна вартість послуг становить 400,00 грн. За умовами п. 4.1. розрахунки проводяться Замовником протягом 30 днів після підписання сторонами акту наданих послуг.

Актом наданих послуг відповідно до договору про надання послуг від 30.09.2020 підтверджується, що Виконавець ОСОБА_2 надав послуги із ремонту розеток у частині приміщення що належить на праві власності Замовнику та в якому знаходиться кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на підставі чого Замовник ФОП ОСОБА_1 сплатила виконавцю 400,00 грн. згідно квитанції 23.10.2020.

Підписання договору надання послуг та акту наданих послуг підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 .

Правовідносини ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 документально підтверджуються також податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2020 рік від 18.02.2021 № 144.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підтвердили обставини відсутності вказаних осіб у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Згідно довідки від 23.10.2020 № 23/10/20 ОСОБА_4 з 03.02.2020 по дату видачі довідки працює на посаді кореспондента у Львівському відділенні ТОВ «Видавничий Дім «Нова інформація» та з 14.08.2020 по 10.02.2021 перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю, що підтверджується листком непрацездатності серії АДЦ № 877628 (а.с. 31-32).

Згідно довідки від 15.10.2020 № 1105 виданої Зарічненською селищною радою, гр. ОСОБА_5 з 2007 року за місцем реєстрації не проживає та мешкає у м. Львові.

Судом також встановлено, що матеріали інспекційного відвідування не містять жодних документально підтверджених відомостей, які дозволяли б ідентифікувати таких осіб. Будь-які пояснення відповідачем у них не відбирались, особи не встановлювались.

За встановлених судом першої інстанції обставин, фактичний допуск до роботи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі сторони позивача за місцем здійснення її діяльності не знайшов свого підтвердження.

Допитані як свідки в суді першої інстанції інспектори праці ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не підтвердили обставини перебування у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », де здійснює свою діяльність позивач, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 що вказує на протиправність висновків відповідача, які наведені ним в акті щодо допуску вказаних осіб до роботи без укладення трудового договору.

За встановлених обставин справи, суд першої інстанції правильно вважав, що постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю від 17.11.2020 № РВ8342/1356/000028/ТД-ФС та припис про усунення виявлених порушень від 09.10.2020 № РВ8384/1356/АВ/П прийняті необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак, підставно задовольнив позовні вимоги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року по справі № 460/9217/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.В. Ніколін

О.М. Гінда

повний текст складено 08.11.2021