Справа № 260/953/21
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2021 рокум. Ужгород№ 260/953/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді - Калинич Я.М.,

суддів - Гебеша С.А., Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання - Ковач Є.М.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача 1 - Перова О.В.,

представник відповідача 2 - Гецко В.В.,

представник відповідача 3 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Закарпатського апеляційного суду, Апеляційного суду Закарпатської області в особі голови ліквідаційної комісії Гаврилюк В.Ю. про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі - відповідач 1, ДСА України), Закарпатського апеляційного суду (далі - відповідач 2, ЗАС), Апеляційного суду Закарпатської області в особі голови ліквідаційної комісії Гаврилюк В.Ю. (далі - відповідач 3), в якому просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати накази Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року №41/к «Про звільнення ОСОБА_1 » та апеляційного суду Закарпатської області від 22 лютого 2021 року за №6.3.1.-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України».

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області з 24 лютого 2021 року.

3. Стягнути із апеляційного суду Закарпатської області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 лютого 2021 року по день ухвалення судового рішення.

4. Стягнути з Державної судової адміністрації України та апеляційного суду Закарпатської області моральну шкоду в розмірі по 50 000 гривень з кожного відповідача.

5. Визнати бездіяльність Державної судової адміністрації України та Закарпатського апеляційного суду, що полягає у відмові призначити в порядку переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду - протиправною.

6. Зобов`язати Державну судову адміністрацію України та Закарпатський апеляційний суд призначити на посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду ОСОБА_1 , у порядку переведення з рівнозначної посади керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області.

7. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць звернути до негайного виконання.

8. Зобов`язати відповідачів подати до суду протягом 20 календарних днів з дня ухвалення судового рішення звіт про його виконання.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що наказом Голови Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року за № 41/к позивача звільнено з посади керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області, підпункт 1-1 пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». На підставі цього наказу Голова ліквідаційної комісії апеляційного суду Закарпатської області Гаврилюк В.Ю. видала наказ «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України » від 22.02.2021 року р. № 6.3.1-2. позивач вважає, що її звільнення відбулося з порушенням законів та Конституції України, позивачу необґрунтовано відмовлено у переведенні, ставлення до неї було упередженим, недобросовісним, нерозсудливим та таким, що порушує принцип рівності перед законом. Спірні накази, на переконання позивача, прийняті з грубим порушенням трудових прав та гарантій жінки, яка самостійно виховує дитину, з порушенням строку, оскільки з моменту попередження протягом 60 днів не було запропоновано всіх наявних посад для переведення до Закарпатського апеляційного суду та не було враховано переважного права позивача на залишення (переведенні) на рівнозначну посаду. В обґрунтування стягнення моральної шкоди, позивач зазначила, що непереведення її до новоствореної установи знизило престиж позивача та ділову репутацію перед колегами, все це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя та малолітньої дитини.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

21 квітня 2021 року до суду від відповідача 2 - Закарпатського апеляційного суду, надійшов відзив на позовну заяву (вх.№9607/21). Закарпатський апеляційний суд заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. У відзиві зазначає, що позивач трактує обставини справи у спосіб, що не відповідає дійсним фактам та невірно тлумачить норми права, які підлягають до застосування до спірних відносин. Вказує, що відбулась ліквідація Апеляційного суду Закарпатської області, а не реорганізація. Звільненню ОСОБА_1 з посади передувало її повідомленням про наступне припинення державної служби. Цим повідомленням також було запропоновано ряд вакантних посад як в Закарпатському апеляційному суді, так і в органах і установах системи правосуддя на території м. Ужгорода та і в інших містах. На підставі викладеного відповідач 2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю.

23 квітня 2021 року до суду від відповідача 1 - Державної судової адміністрації України, надійшов відзив на позовну заяву (вх.№9847/21). Відповідач 1 не погоджується із заявленими позовними вимогами, зазначаючи що Закон України «Про державну службу» встановив право ДСА України переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду, а не обов`язок, та ніяким чином не забороняє ДСА України приймати рішення про оголошення й проведення конкурсу на вакантну посаду. ДСА України з метою рівного доступу, законності, прозорості, довіри суспільства до державної служби та уникнення дискримінаційних ознак прийняла рішення про оголошення та проведення конкурсу на зайняття посади керівника апарату Закарпатського апеляційного суду. Позивача було визначено другим за результатами конкурсу кандидатом. Стосовно доводів позивача, що Апеляційний суд Закарпатської області реорганізовано, а Закарпатський апеляційний суд є його правонаступником, відповідач 1 зазначив, що Указом Президента України від 29.12.2017 № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Закарпатської області та утворено Закарпатський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську область, з місцезнаходженням у місті Ужгороді.

При ліквідації діяльність припиняється без правонаступництва, тобто без переходу прав та зобов`язань юридичної особи, що ліквідується, до інших осіб. Отже, відповідач 1 переконаний, що в даному випадку відсутні ознаки реорганізації Апеляційного суду Закарпатської області, а тому новоутворений Закарпатський апеляційний суд не є правонаступником ліквідованого суду і здійснює лише свої функції відправлення правосуддя у зазначеному окрузі. На думку відповідача 1, наказ ДСА України був виданий в межах повноважень, якими наділений Голова ДСА України, та з дотриманням вимог законодавства України. Тому твердження Позивача, що положення цього наказу суперечать Конституції України або законам України, є безпідставними.

26 квітня 2021 року до суду від відповідача 3 - Апеляційного суду Закарпатської області, надійшов відзив на позовну заяву (вх.№9919/21). Відповідач 3 зазначає, що працівники апарату апеляційного суду Закарпатської області звільнялись відповідно до Плану заходів з ліквідації апеляційних судів (у зв`язку з ліквідацією установи). Попередньо всі працівники у тому числі і державні службовці були попереджені про наступне вивільнення та припинення державної служби. У подальшому їх було звільнено, повністю розраховано, до відома державної служби зайнятості інформацію доведено.

В процесі звільнення працівників ліквідованого суду вживались передбачені законом заходи для їх працевлаштування, у тому числі членів ліквідаційної комісії та позивачки. Зокрема шляхом звернення до Державної служби зайнятості, до тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату новоутвореного суду, тощо. Більша частина працівників була працевлаштована. Частина посад в новому суді була зайнята після проведення відповідних конкурсів. Зокрема, це стосувалось керівників відділів, аналогів яких у ліквідованому суді не було. Вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що задоволенню не належать.

27 квітня 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Закарпатського апеляційного суду (вх.№10212/21). Позивач зазначає, що Фазикош Г.В не надала доказів, які б свідчили про скорочення посади позивача, чи зміну посадових обов`язків за рівнозначною посадою керівника апарату, фактичну ліквідацію установи та одночасну відсутність можливості пропозиції для неї рівноцінної посади, не навела причини непогодження переведення її на рівнозначну посаду, що, на переконання позивача, підтверджує доводи про особисті мовити до звільнення.

29 квітня 2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив Державної судової адміністрації України (вх.№10416/21). Звертає увагу суду на те, що відповідач 1 не надав у відзиві на її позовну заяву доказів про те, що їй було запропоновано для переведення протягом 60 днів з дня попередження про наступне вивільнення рівнозначну посаду для переведення та не надав відмову від призначення на таку посаду та дві посади заступника керівника апарату ЗАС.

Ухвалою суду від 03 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд позов задовольнити такі з мотивів, викладених у позовній заяві. Надала аналогічні пояснення, викладені у позовній заяві та відповідях на відзиви.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в його задоволені з підстав, наведених у поданому відзиві на позов.

Відповідач 3 явку свого представника в судове засідання не забезпечив, однак від такого до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення позову у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що наказом Державної судової адміністрації України від 23 жовтня 2015 року № 665/к ОСОБА_1 призначена на посаду керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області з 23 жовтня 2015 року. Присвоєно сьомий ранг державного службовця.

Наказом Державної судової адміністрації України «Про забезпечення виконання Указу Президента України від 29.12.2017 року № 452/2017» від 20 вересня 2018 року №474 утворено ліквідаційну комісію Апеляційного суду Закарпатської області, головою ліквідаційної комісії призначено ОСОБА_1, керівника апарату апеляційного суду Закарпатської області. Цим же наказом затверджено План заходів з ліквідації апеляційних судів.

05 жовтня 2018 року позивачу вручено письмове попередження про звільнення її із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Закарпатської області. Суд зазначає, що при попередженні позивача про наступне припинення державної служби відповідач 1 посилався на ст.ст. 83, 87 Закону України «Про державну службу» та ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України. Жодної вакантної посади запропоновано не було.

14 грудня 2020 року позивача було виключено наказом т.в.о. голови ДСА України з членів ліквідаційної комісії без її згоди.

21 січня 2021 року позивачу вдруге вручено письмове попередження про звільнення її із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Апеляційного суду Закарпатської області. Запропоновано перелік вакантних посад в апаратах судів області та роз`яснено позивачу, що вона має право працевлаштуватись на них самостійно, надавши до ДСА погодження від голів судів або керівників апаратів на призначення на одну з вакантних посад.

Наказом Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року № 41/к ОСОБА_1 звільнено з посади керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області у зв`язку з ліквідацією державного органу, підпункт 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

На виконання зазначеного наказу, головою ліквідаційної комісії Апеляційного суду Закарпатської області видано наказ від 22.02.2021 року № 6.3.1-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України».

Вважаючи, що вказані накази прийняті з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що предметом цього спору є питання законності звільнення особи з займаної посади, а отже, з`ясування цих обставин та правомірності дій відповідачів і має бути перевірене в судовому засіданні в порядку, визначеному ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ), з метою прийняття законного і обґрунтованого судового рішення.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

Частиною 4 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що керівників апаратів апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду, Верховного Суду, їх заступників призначає за погодженням голови відповідного суду на посаду та звільняє з посади Голова Державної судової адміністрації України.

Правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 6 ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Закон України «Про державну службу» (далі Закон № 889) регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Статтею 2 Закону № 889 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначенні терміни, зокрема:

- рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів (п. 6);

- суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади (п. 7).

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону № 889 у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону № 889 державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1)на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця (ч. 2 ст. 41 Закону № 889).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 43 Закону № 889 (у редакції, що діяла на момент прийняття Указу Президента №452/20 від та попередження позивача про наступне звільнення) підставами для зміни істотних умов державної служби є ліквідація або реорганізація державного органу.

Зміною істотних умов державної служби вважається зміна:

1) належності посади державної служби до певної категорії посад;

2) основних посадових обов`язків;

3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення

4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;

5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати.

У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби.

Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

Статтею 83 Закону № 889 визначені підстави припинення державної служби, зокрема п. 4 - за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до п.п. 1-1 п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Дана норма узгоджується з нормами, встановленими ст. 87 Закону № 889.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Суд зазначає, що на час попередження позивача про наступне припинення державної служби (05 жовтня 2018 року) ст. 49-2 КЗпП України була наступної редакції:

«Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно».

В подальшому Законом України від 12.12.2019 № 387 (набрав чинності 02.02.2020) внесені зміни до Кодексу законів про працю України, та у ст. 49-2 КЗпП України після частини п`ятої доповнити новою частиною такого змісту: «Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

- про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

- у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

- не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень».

Суд зазначає, що оскільки попередження позивача про припинення державної служби відбулося 05.10.2018 року, тому при вирішенні спірних правовідносин необхідно застосовувати ст. 49-2 КЗпП України в редакції на день попередження, а тому на уповноважений орган покладений обов`язок запропонування працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Частиною другою статті 125 Конституції України визначено, що суд утворюється, реорганізовується і ліквідовується законом, проект якого вносить до Верховної Ради України Президент України після консультацій з Вищою радою правосуддя.

Відповідно до підпункту 6 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України до впровадження нового адміністративно-територіального устрою України відповідно до змін до Конституції України щодо децентралізації влади, але не довше ніж до 31 грудня 2017 року, утворення, реорганізацію та ліквідацію судів здійснює Президент України на підставі та у порядку, що визначені законом.

Так, на завершення формування уніфікованої системи судів в Україні, Президентом України 29.12.2017 року були підписані наступні Укази: Указ № 449/2017 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів»; Указ № 450/2017 «Про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів»; Указ № 451/2017 «Про реорганізацію місцевих загальних судів»; Указ №452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах»; Указ № 453/2017 «Про ліквідацію місцевих господарських судів та утворення окружних господарських судів»; Указ № 454/2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах»; Указ № 455/2017 «Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах».

З зазначеного вбачається, що Президентом України 29.12.2017 року були прийняті Укази і про ліквідацію, і про реорганізацію і про утворення судів.

16.01.2018 року зазначені Укази набрали чинності. На даний час є чинними, не конституційними не визнавалися.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017, серед інших, ліквідовано Апеляційний суд Закарпатської області.

Згідно з частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Тобто правонаступництво - це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. При ліквідації діяльність припиняється без правонаступництва, тобто без переходу прав та зобов`язань юридичної особи, що ліквідується, до інших осіб.

Указом Президента України № 452/2017 апеляційні суди ліквідовані, що не передбачає, згідно з законом правонаступництва та, відповідно, переходу прав і обов`язків ліквідованого органу до іншого.

Відтак, з метою забезпечення виконання зазначеного Указу Президента України наказом Державної судової адміністрації України від 20.09.2018 № 474 «Про забезпечення виконання Указу Президента України від 29.12.2017 № 452/2017» утворено ліквідаційні комісії, зокрема, Апеляційного суду Закарпатської області. Відповідно до пункту 2 зазначеного наказу ліквідаційним комісіям необхідно забезпечити здійснення своїх повноважень з наступного робочого дня за днем опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Цим же наказом затверджено План заходів з ліквідації апеляційних судів.

Планом заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом ДСА України від 20.09.2018 № 474, передбачені заходи організаційного, кадрового, матеріально-технічного, фінансового та документального забезпечення, спрямовані на вжиття заходів, передбачених статтею 111 ЦК України щодо порядку ліквідації юридичної особи.

В тому числі на кожну утворену в судах ліквідаційну комісію, відповідно до Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, затвердженого наказом ДСА України від 20.09.2018 № 474, покладений обов`язок щодо здійснення послідовних кроків для вжиття заходів з працевлаштування працівників апаратів ліквідованих судів: від письмового повідомлення працівників про ліквідацію та попередження державних службовців про наступне припинення державної служби до вивільнення, у т.ч. здійснення заходів щодо працевлаштування таких працівників до видання наказу про звільнення.

Згідно з пунктом 5 статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.

Одночасно Указом Президента України №452/2017 постановлено утворити апеляційні суди в апеляційних округах, зокрема, і Закарпатський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Луганську область, з місцезнаходженням у місті Ужгороді.

Суд зазначає, що ч. 4 ст. 19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що підставами для утворення чи ліквідації суду є зміна визначеної цим Законом системи судоустрою, необхідність забезпечення доступності правосуддя, оптимізації видатків державного бюджету або зміна адміністративно-територіального устрою.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

В свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційними судами з розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення є апеляційні суди, які утворюються в апеляційних округах.

Відповідно до ч. 1 ст. 351 Цивільно-процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 392 Кримінально-процесуального кодексу України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили.

Так, під юрисдикцію Апеляційного суду Закарпатської області підпадала Закарпатська область, так і під юрисдикцію Закарпатського апеляційного суду підпадає також Закарпатська область.

Отже, наявні підстави стверджувати про утворення апеляційного суду в межах апеляційного округу, що відповідає апеляційним округам ліквідованого суду.

На підставі зазначеного можна стверджувати, що:

- функції Апеляційного суду Закарпатської області щодо розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення, в порядку апеляційного провадження, перейшли до Закарпатського апеляційного суду;

- доступ до правосуддя не змінився через зміну територіальної юрисдикції;

- зміна адміністративно-територіального устрою України також не відбулась.

Тобто, в межах апеляційного округу Закарпатської області не відбулися зміни, визначені Законом України «Про судоустрій і статус суддів», для висновку щодо ліквідації Апеляційного суду Закарпатської області.

Відповідно до п. 5ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» для здійснення дій щодо реєстрації новоутвореного суду як юридичної особи, забезпечення необхідних дій для належного початку його роботи та представництва такого суду як органу державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами Державна судова адміністрація України приймає рішення про призначення тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату новоутвореного суду. Тимчасово виконуючий обов`язки керівника апарату суду здійснює повноваження керівника суду як юридичної особи до моменту призначення, обрання чи переведення на посаду судді такого суду щонайменше одного судді та продовжує здійснювати виконання обов`язків керівника апарату суду до призначення відповідного керівника апарату

25 червня 2018 року здійснено державну реєстрацію Закарпатського апеляційного суду як юридичної особи та внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Повідомлення про початок роботи Закарпатського апеляційного суду оприлюднене в газеті «Голос України» 03.10.2018 № 185 (6940) (http://www.golos.com.ua/). Отже, з 03.10.2018 Закарпатський апеляційний суд розпочав свою роботу.

Суд зазначає, що позивач вживала заходів щодо самостійного працевлаштування шляхом подання заяв від 16.08.2019 року та 19.08.2019 року на ім`я Голови ДСА України про переведення на рівнозначну посаду керівника апарату суду Закарпатського апеляційного суду; заяви від 02.09.2019 року на ім`я голови ДСА України про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника керівника апарату Закарпатського апеляційного суду; заяву від 22.12.2020 року на ім`я голови Закарпатського апеляційного суду про переведення на рівнозначну посаду до Закарпатського апеляційного суду.

04.09.2019 року позивач отримала відповідь від голови Закарпатського апеляційного суду Фазикош Г.В. , що не містить відповіді по суті заяви, а тільки містить вказівку позивачу вжити всіх передбачених законодавством заходів спрямованих на забезпечення виконання плану ліквідації апеляційного суду Закарпатської області у найкоротший термін.

27.09.2019 року листом ДСА України надало відповідь ОСОБА_1 на її заяви від 16.08.2019 року та від 19.08.2019 року, в якому повідомило останню, що її заява на переведення до Закарпатського апеляційного суду на посаду заступника керівника апарату суду перебуває на розгляді в голови Закарпатського апеляційного суду, однак така перебуває у відпустці. З огляду на викладене, ДСА України повернеться до розгляду питання щодо переведення ОСОБА_1 на посаду заступника керівника апарату Закарпатського апеляційного суду після отримання від голови суду погодження на таке призначення.

23.12.2020 року головою Закарпатського апеляційного суду було надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 22.12.2020 року, в якій зазначено, що заява про переведення на рівнозначну посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду не може бути погоджена, оскільки посада не є вакантною. У зв`язку з чим, заява позивача від 22.12.2020 року повернута.

Так, 05 жовтня 2018 року Голова ДСА України ОСОБА_4 як суб`єкт призначення та керівник державної служби, попередив позивача - керівника апарату суду, як таку, що обіймає посаду державної служби на умовах безстрокового договору, про наступне припинення державної служби та вивільнення у зв`язку з ліквідацією апеляційного суду Закарпатської області, при цьому не запропонувавши жодної посади.

З моменту попередження про припинення державної служби протягом 60 днів Голова ДСА України не запропонував позивачу рівнозначну посаду в Закарпатському апеляційному суді.

Затвердивши у вересні 2018 року першу редакцію тимчасового штатного розпису, а в жовтні 2018 - в новій редакції (доповнено посадами), в січні 2019 постійний штатний ЗАС, практично всі працівники апарату апеляційного суду Закарпатської області були переведені на рівнозначні посади до новоутвореного суду.

Не переводили тільки членів ліквідаційних комісій, запевнивши, що таке переведення відбудеться після завершення процедури ліквідації суду.

Так, листом голови ДСА України від 03 жовтня 2018 за №8-190-65/18 «Про затвердження штатних розписів новоутворених судів» було доведено до голів новоутворених апеляційних судів про необхідність передбачати у штатних розписах посади членів ліквідаційних комісій та, що до закінчення ліквідаційної процедури, переведення до новоутвореного суду таких осіб не здійснюється.

Судом встановлено, що посада, яку займала позивач до звільнення, а саме - керівника апарату, була вакантною та не виключалась зі штатного розпису Закарпатського апеляційного суду. Однак, як свідчать матеріали справи, позивачу даної посади не було запропоновано.

Натомість, замість виконання імперативної норми права - частини 5 статті 22 ЗУ «Про державну службу» в часі (редакції) станом на виникнення спірних правовідносин, голова суду Фазикош Г.В. ініціювала перед головою ДСА України проведення конкурсу на посаду керівника апарату ЗАС як на вакантну посаду, не мотивуючи відмову у погодженні кандидатури ОСОБА_1 на призначення в порядку переведення на рівнозначну посаду.

Згідно Наказу ДСА України від 15 березня 2019 року №257 було оголошено конкурс на зайняття вакантних посад керівника апарату Закарпатського апеляційного суду та керівника апарату Луганського апеляційного суду.

В той час як на посаду заступника керівника апарату не було подано заявки на добір, а надіслано лист голові ДСА про переведення Гаврилюк В.Ю. на рівнозначну посаду.

Як встановлено в ході розгляду справи, впродовж 2019 року були переведені на підставі листів-відношень від керівника апарату ЗАС всі члени ліквідаційної комісії апеляційного суду Закарпатської області, не перевели тільки ОСОБА_1 .

В свою чергу, уповноважений орган ДСА України як суб`єкт призначення на посаду керівника апарату суду апеляційної інстанції протягом всього часу, починаючи з дня повідомлення про наступне припинення державної служби 05.10.2018 року та 21.01.2021 року, по день звільнення позивача 23.02.2021 року, не вжив жодного заходу щодо сприяння переведенню на рівнозначну посаду у новоствореній установі Закарпатському апеляційному суді, або в іншому суді апеляційної інстанції на території України.

14 грудня 2020 року на письмове прохання голови Закарпатського апеляційного суду позивача було виключено наказом т.в.о. голови ДСА України з членів ліквідаційної комісії без її згоди.

Позивачем подавалася скарга до ДСА про незаконність виключення її з ліквідаційної комісії, оскільки таке суперечить діючим Порядкам та Плану заходів з ліквідації.

Твердження голови суду Фазикош Г.В. про те, що новоутворений ЗАС не має повноважень, обов`язків працевлаштовувати працівників апеляційного суду Закарпатської області, оскільки не є правонаступником суперечить обставинам справи та чинним законам, Плану заходів з ліквідації апеляційних судів та Плану заходів з утворення апеляційний судів.

Так, відповідно до розділу І «Заходи організаційного, кадрового забезпечення» Плану заходів з ліквідації апеляційних судів, голів та членів ліквідаційних комісій зобов`язано вчинити наступні дії:

1. Вжити заходів щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) запису про початок процедури припинення діяльності апеляційних судів.

2. Письмово повідомити працівників про ліквідацію суду та попередити державних службовців про наступне припинення державної служби та вивільнення (статті 83, 87 Закону України «Про державну службу», статті 40, 491 КЗпП України).

3. Довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників у порядку, визначеному статтею 48 Закону України «Про зайнятість населення».

4. Забезпечити працевлаштування вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з числа працівників апаратів апеляційних судів, що ліквідуються шляхом звернення до тимчасово виконуючого обов`язки керівника апарату апеляційного суду, служби зайнятості - після затвердження штатного розпису новоутвореного суду.

5. Здійснити заходи щодо працевлаштування працівників апаратів апеляційних судів, що ліквідуються, звернувшись до державної служби зайнятості (у разі необхідності).

6. Видати накази про звільнення (у тому числі в порядку переведення), та ознайомити з ними працівників - не раніше, ніж за 2 місяці після виконання пункту 2 розділу І Плану заходів (крім випадків, передбачених трудовим законодавством України), виконавцями є ДСА України стосовно керівників апаратів судів та їх заступників.

9. Вжити заходів щодо внесення до ЄДР запису про завершення процедури ліквідації.

10. Звільнення членів ліквідаційної комісії - напередодні закінчення процедури ліквідації.

Ретроспективний аналіз положень Закону №889-VIII дає підстави для висновку, що стаття 87 цього Закону до набрання чинності Законом №117-IX (до 25.09.2019) визначала як підставу для звільнення державного службовця (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу), так і особливості її застосування (у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі) поряд із прямою вказівкою на застосування загальної процедури вивільнення працівників, установленої законодавством про працю.

Отже, колегія суддів погоджується з твердженнями позивача про передчасність виключення її з ліквідаційної комісії та вбачає протиправність у таких діях.

21 січня 2021 року т.в.о. голови ДСА України вдруге попередила ОСОБА_1 про наступне припинення державної служби та вивільнення. Так, позивачу були запропоновані вакантні посади у попередженні про наступне вивільнення від 21 січня 2021 року. Разом з тим, в останньому абзаці попередження зазначено, що для видання наказу ДСА України про переведення на одну із вказаних вакантних посад необхідно подати до Державної судової адміністрації України або заяву, погоджену головою відповідного суду, згідно з ч.4 ст.155 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», або заяву та лист керівника апарату відповідного суду про рішення щодо переведення.

На зазначеному попереджені позивачем зазначено, про її погодження на переведення на рівнозначну посаду керівника апарату Закарпатського апеляційного суду.

Суд не вбачає прийнятним такий спосіб пропозиції вакантних посад, оскільки такий не відповідає вимогам, встановлених нормами ст. 49-2 КЗпП України. Відповідач, фактично, не запропонував вакантні посади, а оголосив позивачу список вакантних посад в апаратах судів по всій Україні та роз`яснив, що позивач може самотужки працевлаштуватись, надавши до ДСА погодження від голів судів або керівників апаратів на призначення на одну з вакантних посад, чим вважає, що обов`язок по працевлаштуванню виконаний.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї етапі суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є мамою, яка має дитину віком до чотирнадцяти років. Виховує дитину сама, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 квітня 2014 року про розірвання шлюбу та листом-відповіддю директора спеціалізованого НВК «ЗОШ І ступеня - ДНЗ» з поглибленим вивченням англійської мови «Пролісок» від 13.02.2020 року, у якому зазначено, що у період навчання ОСОБА_5 (доньки позивача) з вересня 2018 року до школи ученицю приводила і забирала тільки мама.

Згідно з ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Отже, позивач, як одинока мати дитини віком до чотирнадцяти років, мала переважне право на залишення на роботі, що не було враховано відповідачами.

З огляду на те, що судом встановлено порушення з боку відповідача 1 вимог ст. 49-2 КЗпП України в частині обов`язкового одночасного з повідомленням про припинення державної служби пропонування інших вакантних посад позивачу в межах повноважень відповідача 1, судом визнаються обґрунтованими доводи позивача стосовно протиправності прийняття наказу відповідачем 1 про її звільнення. При цьому судом встановлено, що у період з дня першого повідомлення позивача про наступне припинення державної служби до прийняття наказу про припинення державної служби були наявні рівнозначні вакансії, що обумовлювало виконання відповідачем 1 обов`язку стосовно запропонування позивачеві інших вакантних посад.

Оскільки вимоги позивача підтверджені належними та допустимими доказами в частині порушення процедури її звільнення, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Державної судової адміністрації України № 41/к від 22 лютого 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області.

Оскільки наказ Апеляційного суду Закарпатської області № 6.3.1-2 від 22 лютого 2021 року «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України», яким оголошено наказ ДСА України №41/к від 22.02.2021 року: «Звільнити ОСОБА_1 , керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області, із займаної посади у зв`язку з ліквідацією державного органу», виданий на виконання наказу Державної судової адміністрації України № 41/к від 22 лютого 2021 року, тобто є похідним, такий наказ також визнається судом протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Оскільки ОСОБА_1 було звільнено з посади керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області з 23 лютого 2021 року, та таке звільнення визнано судом протиправним, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області з 24 лютого 2020 року.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 3723-XII) заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Умови оплати праці державних службовців визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі - постанова № 268, в редакції що була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 26 Закону № 3723-XII ранги присвоюються державному службовцю при прийнятті на державну службу в межах відповідної категорії.

Надбавка за ранг установлюється відповідно до рангу, присвоєного державному службовцю. Положення про ранги державних службовців затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.1996 року № 658. Розміри надбавок за ранги державних службовців затверджені додатком 57 до постанови № 268.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З огляду на викладені норми, при обчисленні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

В матеріалах справи міститься довідка про доходи позивача, що видана Апеляційним судом Закарпатської області, відповідно до якої нараховано заробітної плати за останні повні робочі місяці грудень 2020 року та січень 2021 року 25245,00 грн. та 15944,21 грн. відповідно. Отже середньоденна заробітна плата склала 1211,45 грн.

В ході розгляду справи встановлено, що з дня фактичного звільнення 23.02.2021 року по день ухвалення рішення у справі тривалість вимушеного прогулу позивача склала 168 робочих дні.

Таким чином, за час вимушеного прогулу підлягає стягненню середній заробіток у розмірі: 168 днів х 1211,45 грн = 203523,60 грн.

Згідно з вимогами частини 1 статті 371 КЗпП України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду щодо присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

За таких обставин, з Апеляційного суду Закарпатської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяці в розмірі 24834,73 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн. з кожного відповідача, суд зазначає наступне.

Як зазначено у пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

При вирішенні питання про наявність підстав відшкодування моральної шкоди позивачу суд виходить з того, що з боку роботодавця мало місце протиправне порушення трудових прав позивача неправомірним звільненням.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

Виходячи із вимог розумності, справедливості і достатності та враховуючи психоемоційний стан позивача, їх характер та зусилля позивача на відновлення свого порушеного права, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Щодо стягнення моральної шкоди солідарно, суд виходить з наступного.

Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. Так, у ст. 1190 Цивільного кодексу України зазначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що саме бездіяльність ДСА України в частині не виконання приписів ст. 49-2 КЗпП України призвели до порушення трудових прав позивача, а тому моральна шкода підлягає стягненню з відповідача 1.

З огляду на встановлені судом обставини та підтвердження протиправності прийняття відповідачами рішень про звільнення позивача з займаної посади з порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України, та підтвердження підстав для поновлення позивача на посаді, з якої її було звільнено протиправно - керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та часткового стягнення моральної шкоди з відповідача 1, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

В силу вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи про поновлення на посаді.

В свою чергу, позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 19 березня 2021 року №7082.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601, ), Закарпатського апеляційного суду (вул. Довженка, буд. 7, м. Ужгород, 88000, ), Апеляційного суду Закарпатської області в особі голови ліквідаційної комісії Гаврилюк В.Ю. (вул. Довженка, буд. 7, м. Ужгород, 88000, ) про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної судової адміністрації України від 22 лютого 2021 року за №41/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Апеляційного суду Закарпатської області від 22 лютого 2021 року за №6.3.1.-2 «Про оголошення наказу Державної судової адміністрації України».

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області з 24 лютого 2021 року.

5. Стягнути з Апеляційного суду Закарпатської області (вул. Довженка, буд. 7, м. Ужгород, 88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 203523,60 (двісті три тисячі п`ятсот двадцять три гривні 60 коп.) грн. з відповідними відрахуваннями, встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

6. Стягнути з Державної судової адміністрації України (вул. Липська, буд. 18/5, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 10000,00 (десять тисяч гривень 00 коп.) грн.

7. Допустити до негайного виконання судове рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керівника апарату Апеляційного суду Закарпатської області та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 24834,73 (двадцять чотири тисячі вісімсот тридцять чотири гривні 73 коп.) грн. з відповідними відрахуваннями, встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

8. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08 листопада 2021 року.

Головуюча суддя Судді Я. М. Калинич С.А. Гебеш Д.В. Іванчулинець