Справа № 160/11154/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
08.07.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в повному обсязі за період з 23.10.2020 року по 28.02.2021 року, винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, підйомної допомоги, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 23.10.2020 року по 28.02.2021 року із врахуванням виплачених сум відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за період з 23.10.2020 року по 28.02.2021 року за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбачену наказом Міністерства оборони України № 340 від 18.09.2020 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, передбачену Наказом Міністерства оборони України № 340 від 18.09.2020 року за період з 23.10.2020 року по 28.02.2021 pоку;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, передбачену Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 45 від 05.02.2018 pоку;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову допомогу для оздоровлення за 2020 та 2021 роки;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби 28.02.2021 pоку, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 pоку;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2021 рік;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 та 2021 роки;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за 10 років вислуги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 28.02.2021 року по день постановлення рішення у справі, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2021 року відкрито провадження у справі, запропоновано відповідачу подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року у сторін були витребувані докази.
Станом на 05.10.2021 року відповідачем відзив не поданий.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався, що в період з 28.02.2020 року по 28.02.2021 року проходив службу в збройних силах України за контрактом. Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 № 3/6242 від 23.10.2020 року в період з 29.05.2020 року по дату складення довідки (по 23.10.2020 р.) позивач приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. Відповідно до наказу № 325 від 11.11.2020 року командира військової частини НОМЕР_2 позивача зараховано з 10.11.2020 року до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. З 28.02.2021 року позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Позивач вважає, що при звільненні з ним провели не в повному обсязі остаточний розрахунок, а саме: не виплатили в повному обсязі грошове забезпечення; не виплатили винагороду за безпосередню участь у воєнних конфліктах, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони; не виплатили винагороди військовослужбовцям ЗСУ за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; не виплатили підйомну допомогу; не виплатили грошову допомогу на оздоровлення; не виплатили компенсацію вартості неотриманого речового майна;; не виплатили компенсацію за невикористану основну відпустку за 2021 рік та додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2020-2021 роки; не виплатили одноразову грошову допомогу при звільненні. Оскільки означені суми в повному обсязі не були виплачені, позивач також вважає, що має право на середній заробіток за час затримки розрахунку. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 уклав контракт на один рік та з 28.02.2020 року проходив військову службу у Збройних Силах України на посадах сержантського (старшинського) складу у військовій частині НОМЕР_3 .
Згідно довідки військової частини НОМЕР_3 № 146 від 07.06.2021 року позивач перебував у даній військовій частині з 28.02.2020 року по 22.10.2020 року.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 46 від 28.02.2020 року позивачу встановлений оклад за посадою 3000грн., щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 110% посадового окладу, надбавка за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
За відомостями військової частини НОМЕР_3 позивач мав грошове забезпечення, що складалося: оклад за військовим званням 880грн.; посадовий оклад 3000грн.; надбавку за особливості проходження служби 65% - 2522грн.; премію 110% - 3300грн; надбавку за вислугу років в розмірі 1164грн.
За даними листа військової частини НОМЕР_3 від 31.05.2021 року за період проходження служби в цій частині з позивачем проведений розрахунок в повному обсязі. Також в листі зазначено, що грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у військовій частині позивач не отримував та виплата цих видів допомоги передбачена за новим місцем служби на підставі рапорту позивача.
На підставі ТЛГ КВ в/ч НОМЕР_4 № 1314/61/1302/вк від 04.05.2020 року позивач був відряджений до в/ч НОМЕР_1 на шість місяців з 08.05.2020 року.
Листом кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України № 116/9КЦ/4 від вересня 2020 року позивачу повідомлена наступна інформація щодо неправомірних дій командування військової частини НОМЕР_5 .
Позивач отримує наступне грошове забезпечення:
оклад по військовому званню -880 грн/міс.;
посадовий оклад (7 т.р.) 3000 грн/міс.;
надбавку вислугу років (25%) 970 грн/міс.;
надбавку за особливості проходження служби (65%) 3152,50 грн.;
премію (110%) 3300 грн/міс.;
Виплата за вислугою років не здійснювалась, оскільки особова справа позивача не була оформлена згідно наказу Міністерства оборони України від 26.05.2014 року № 333, а також відповідні записи та документи були відсутні.
Особова справа та військовий квиток були надіслані до Московського районного військового комісаріату м. Харкова для доопрацювання 12.03.2020 року.
З рапортом про виплату підйомної допомоги до командира військової частини позивач не звертався, належні документи для оформлення відповідної виплати не надавав.
Оскільки позивач раніше проходив військову службу у правоохоронних органах, виплата одноразової грошової допомоги не проводилась відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260.
З 08.05.2020 року по теперішній час позивач знаходиться у довгостроковому відрядженні до військової частини НОМЕР_2 , куди надіслано телеграму щодо кількості невикористаних діб щорічної відпустки усіх військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 , які тимчасово підпорядковані командиру військової частини НОМЕР_2 (вих. від 21.07.2020 року № 1214/222/1005 та від 10.08.2020 ркоу № 1214/222/1110).
Додаткова відпустка, як учасника бойових дій під час дії особливого періоду не надається.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 року № 420 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України, інших формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації», військовослужбовці, які вибувають до тактичного угрупування забезпечуються трьохразовим харчуванням згідно каталогу, отже виплата добових коштів під час відрядження не здійснюється.
Виплата грошової винагороди за безпосередню участь об`єднаних сил проводиться на підставі витягів з наказів про прибуття і вибуття військовослужбовця до складу ООС. Для виплати винагороди позивачу не достатньо підтверджуючих документів. Належну виплату буде здійснено відразу після їх надходження до штабу військової частини НОМЕР_3 .
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 ( по стройовій частині) від 22.10.2020 року № 220 старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 командира відділення штабних машин взводу штабних машин роти штабних машин батальйону зв`язку військової частини НОМЕР_3 , який перебуває у службовому відрядженні у військовій частині НОМЕР_2 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 19.10.2020 року №74-рс на посаду командира автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 22.10.2020 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби.
В даному наказі зазначено, що щорічна відпустка за 2020 рік не надавалась, грошова допомога оздоровлення у розмірі грошового забезпечення за 2020 рік не виплачувалась. Матеріальна допомога за 2020 рік для вирішення соціально-побутових питань, передбачена наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 рок №260, не виплачувалась.
Позивачу виплачено премію у розмірі 110% від посадового окладу з 01 по 22 жовтня 2020 року, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% за період з 01 по 22 жовтня 2020 року.
Вислуга років станом на 01 жовтня 2020 року складає: календарна - 09 років 11 місяців 04 дні. На квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_3 не перебував, службовим або постійним житлом не забезпечувався.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 325 від 11.11.2020 року вважати таким, що зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 19.10.2020 року № 74-РС, як прибув із військової частини НОМЕР_3 з 10.11.2020 року, та зарахувати на всі види забезпечення.
Також позивач був зарахований на продовольче забезпечення з 12.11.2020 року.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 23.10.2020 року № 3/6242 старшина ОСОБА_1 в період з 29.05.2020 року по дату складання довідки безпосередньо приймав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечені їх здійснення.
Відповідно до наказу командира військової частини A0536 № 59 від 28.02.2021 р. (по стройовій частині) - старшину ОСОБА_1 , командира автомобільного відділення підвозу боєприпасів взводу матеріального забезпечення мотопіхотного батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 17.02.2021 № 50-PC у запас відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати, що справи та посаду здав та включити до оперативного резерву першої черги на посади згідно військово-облікових спеціальностей і направити для зарахування військовий облік до Металургійно-Довгинцівського ОРТЦК та СП м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.
З 28 лютого 2021 року позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення.
Отже, спір між сторонами виник з підстав протиправності дій відповідача щодо невиплати позивачу всіх належних сум при звільненні.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260 ( Далі- Наказ № 260) затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Відповідно до п. 2, 3 Наказу № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
В позовній заяві позивач посилається, що з 23 жовтня 2020 року і по день звільнення з ним в повному обсязі не був проведений розрахунок грошового забезпечення.
Відповідно до абз.3 п. 7 Наказу № 260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
З наданих сторонами доказів вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 22.10.2020 року № 220 позивача було виключено зі списків особового складу частини та зазначено, що грошове забезпечення станом по 22.10.2020 року виплачене в розмірі 8282грн. 76коп. (лист військової частини НОМЕР_3 від 31.05.2021 року).
Дана сума була перерахована на картку позивача 12.11.2021 року, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк від 24.09.2021р.
Також, в листі вказано, що грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік позивач у військовій частині НОМЕР_3 не отримував.
Відповідно до абз. 4 п. 7 Наказу № 260 Виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.
Отже, після зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 325 від 11.11.2020 року), обов`язок щодо виплати позивачу грошового забезпечення за період з 23.10.2020 року покладений саме на військову частину НОМЕР_1 .
З поданих відповідачем документів вбачається, що за період з 23.10.2020р. по 30.10.2020 року розрахунок з позивачем не був проведений, що свідчить про неправомірність дій відповідача.
За період з листопада 2020 року по січень 2021 року включно згідно листа Військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2021 року №_326 позивач отримав наступні виплати:
Місяць, за який підлягає виплатаНайменування грошового забезпеченняСума, що підлягає виплатіСума, що виплаченаСума доплати у грудні 2020 року та травні 2021 року
Листопад 2020 рокуоклад по військовому званню посадовий оклад надбавка за вислугу років надбавку за особливості проходження служби (65%) премія індексація880грн. 3000грн. 970грн. 3152грн. 50коп. 3300грн. 226грн. 29коп.616грн. 1729грн. 158грн.40коп. 371грн. 820грн. 75коп.+ 1021грн. 21коп. 129грн.85коп. 2310грн.
Грудень 2020 рокуоклад по військовому званню посадовий оклад надбавка за вислугу років надбавку за особливості проходження служби (65%) премія індексація880грн. 3000грн. 970грн. 3152грн. 50коп. 3300грн. 226грн. 29коп.880 2470 1172грн.50коп. 233грн.81коп. 530грн. 185грн. 50коп. 3404грн. 07коп. 3300грн.
Січень 2021 рокуоклад по військовому званню посадовий оклад надбавка за вислугу років надбавку за особливості проходження служби (65%) премія індексація880грн. 3000грн. 970грн. 3152грн. 50коп. 3300грн. 226грн. 29коп.766грн.45коп. 2151грн.29коп. 1021грн.21коп 228грн.66коп. 461грн. 61коп. 161грн. 56коп 2965грн.38коп.
Таким чином з вищевказаних в таблиці сум вбачається, що за листопад 2020 року позивач не отримав в повному обсязі оклад по військовому званню, посадовий оклад, надбавку за особливості проходження служби, премію та індексацію (письмового відзиву з розрахунком та виплаченими в повному обсязі сумами грошового забезпечення відповідач суду не надав).
За грудень 2020 року (з урахуванням доплат, які були проведені у травні 2021 року) позивач отримав грошове забезпечення у повному обсязі.
За січень 2021 року позивач не отримав в повному обсязі оклад по військовому званню, посадовий оклад, надбавку за особливості проходження служби та премію (письмового відзиву з розрахунком та виплаченими в повному обсязі сумами грошового забезпечення відповідач суду не надав).
Згідно листа військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2021року грошове забезпечення за 28 діб лютого 2021 року нараховано позивачу в розмірі 12 274грн. 12коп., тобто в повному розмірі.
Отже, відповідач в повному обсязі не провів з позивачем розрахунок за період з 23.10.2020 року по 30.10.2020 року, за листопад 2020 року та за січень 2021 року, а тому позовні вимоги позивача про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 23.10.2020 року по 28.02.2021 року із врахуванням виплачених сум відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року підлягають частковому задоволенню.
Суд вважає необхідним зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 23.10.2020 року по 30.10.2020 року, за листопад 2020 року та за січень 2021 року із врахуванням виплачених сум відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року.
В позовній заяві позивач посилається, що за період з 23.10.2020 року по 28.02.2021 року військова частина НОМЕР_1 має виплатити йому винагороду за безпосередню участь у воєнних конфліктах, заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації, передбачену порядку № 340.
Цей Порядок визначає розміри та умови виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - заходи ЗНБО) чи в антитерористичній операції (далі - АТО), інших заходах в умовах особливого періоду (далі - винагорода).
Розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначено у додатку 1 до цього Порядку.
Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.
Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.
Розмір винагороди визначається залежно від місць виконання завдань на підставі: даних обліку військовослужбовців, які виконують завдання на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону оборони, на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ), бойові завдання в акваторії Азовського моря, беруть участь у заходах з відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою або виконують завдання в інших місцях дислокації в межах визначеного району проведення воєнного конфлікту, заходів ЗНБО чи АТО; переліку військових частин та/або їх підрозділів, які виконують завдання на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону оборони; документів органів військового управління (ОКП ОС чи штабу АТО, штабів оперативно-тактичних угруповань), військових частин про періоди виконання окремими військовослужбовцями завдань на лінії бойового зіткнення на глибину ротних опорних пунктів першого ешелону оборони, на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ) або в інших місцях дислокації в межах визначеного району проведення воєнного конфлікту, заходів ЗНБО чи АТО.
Військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО чи в АТО, якщо вони одночасно: виконують завдання у складі сил та засобів здійснення заходів із ЗНБО чи в АТО (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України);перебувають у районі проведення заходів із ЗНБО чи АТО.
Підтвердженням виконання завдань у складі сил та засобів здійснення заходів із ЗНБО чи в АТО є витяг із наказу органу військового управління (ОКП ОС чи штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання) про прибуття військовослужбовця до складу (вибуття зі складу) сил та засобів, що беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО чи в АТО (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України, які ведуть оперативну (військову, спеціальну) розвідку на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ) та не перебувають у підпорядкуванні керівництва ОКП ОС чи штабу АТО, облік яких здійснюється окремо).
З наданої відповідачем довідки № 1/840 від 20.10.2021 року вбачається, що позивач з 29.05.2020 року по 18.10.2020 року, з 11.11.2020 року по 04.12.2020 року, з 05.01.2021 року по 28.02.2021 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
З листа військової частини НОМЕР_3 від 31.05.2021 року № 696 вбачається, що за період з 20.05.2020 року по 30.09.2020 року виплата винагороди за безпосередню участь в ООС позивача проведена в повному обсязі.
Згідно листа військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2021 року № _326 позивачу були виплачені наступні суми за несення служби в зоні ООС:
за листопад 2020 року - 4333грн. 33коп. (20 діб другої лінії);
за грудень 2020 року - 629грн. 03коп. (3 доби другої лінії);
за січень 2021 року 629грн.03коп. (12 діб другої лінії)
за лютий 6500грн.(28 діб).
Враховуючи, що за даними довідки № 1/840 від 20.10.2021 року позивач з 01.10.2020 року о 18.10.2020 року та з 05.01.2021 року по 31.01.2021 року перебував безпосередньо в районах та в період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення та військовою частиною НОМЕР_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження проведення з позивачем за цей період виплат в повному обсязі, суд вважає необхідним частково задовольнити вимоги позивача та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за період з 01.10.2020 року по 18.10.2020 року та з 05.01.2021 року по 31.01.2021 року (з урахуванням проведеної за січень 2021 року виплати) за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбачену наказом Міністерства оборони України № 340 від 18.09.2020 року.
В позовній заяві позивач посилається, що за період з 23.10.2020 року по 28.02.2021 року військова частина НОМЕР_1 має виплатити йому винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях , передбачену порядку № 340.
Виплата винагороди здійснюється військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО.
Виплата винагороди здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів органів військового управління та військових частин, у яких зазначається розмір винагороди в гривнях. Командирам військових частин - на підставі наказів вищих командирів (начальників, керівників).
Командири військових частин, до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин, щомісяця не пізніше 5 числа повідомляють військові частини за місцем штатної служби військовослужбовців про наявність або відсутність порушень, зазначених у пункті 7 цього Порядку.
Виплата винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я військовослужбовцям, які беруть участь в заходах ЗНБО, виконують обов`язки за посадою (в тому числі тимчасово), здійснюється в таких розмірах на місяць: інші посади 5000грн.
Розмір винагороди визначається пропорційно дням виконання обов`язків за посадами (у тому числі тимчасового виконання обов`язків за посадами) у складі сил та засобів здійснення заходів із ЗНБО.
З листа військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2021 року вбачається, що в листопаді 2020 року позивач отримав виплату премії за збереження життя в розмірі 3333грн. 33коп., в грудні 580грн. 65коп. в січні 2129грн. 03коп.
Враховуючи, що розмір винагороди визначається аналогічно до розміру винагороди за несення служби в зоні ООС, і даним рішенням встановлено порушення відповідачем виплат позивачу лише за жовтень 2020 року та січень 2021 року під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, передбачену Наказом Міністерства оборони України № 340 від 18.09.2020 року за жовтень 2020 року та січень 2021 року, з урахуванням проведеної за січень 2021 року виплати.
Позивач в позовній заяві посилається, що відповідачем не виплачена йому підйомна допомога, передбачена Порядком виплати військовослужбовцям Збройних сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 45 від 05.02.2018 року.
Відповідно до п. 2 Контракту позивача Міністерство оборони України зобовязується відповідно до Законодавства забезпечити належні умови для проходження військової служби громадянином України та зокрема, виплатити підйомну допомгу на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїжджає разом із ним на нове місце проходження військово служби.
Відповідно до положень Порядку виплати військовослужбовцям Збройних сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 45 від 05.02.2018 року, у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби; добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїхав разом з ним.
Право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає: на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду; на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів; на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.
Розмір підйомної допомоги обчислюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військове звання та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації їх місця проживання у населеному пункті за новим місцем військової служби військовослужбовця (розташованому поблизу місця служби військовослужбовця).
Виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат.
У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини).
Військовослужбовцям, які на дату прибуття до іншого населеного пункту перебувають у розпорядженні відповідного командира, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється після призначення їх на посади та вступу до виконання обов`язків за посадами за новим місцем військової служби в цьому населеному пункті.
Підйомна допомога та добові з урахуванням вимог пункту 1 цього Порядку також виплачуються військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу за контрактом (за призовом осіб офіцерського складу) і призначеним на посади у військові частини, що дислокуються поза пунктом їх постійного проживання до прийняття (призову) на військову службу.
Виплата підйомної допомоги та добових здійснюється, якщо звернення щодо їх отримання надійшли протягом трьох років із дня виникнення права на їх отримання
Право на отримання підйомної допомоги у позивача виникло з моменту його зарахування 10.11.2020 року до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В своєму рапорті про звільнення позивач зазначає, що просить виплатити, в тому числі підйомну допомогу у зв`язку призначенням на посаду не за місцем проживання.
В листі від 16.04.2021 року № 116/14/2/706 Фінансово-економічне відділення управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України посилається на те, що командиром військової частини НОМЕР_1 з 11.11.2020 року по 28.02.2021 року не був виданий наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду та вступ до виконання обов`язків, у зв`язку з чим не була виплачена підйомна допомога та триває службове розслідування.
Дані обставини свідчать про допущену відповідачем бездіяльність щодо виплати позивачу підйомної допомоги на яку він має право, оскільки у встановлений законом строк звернувся з відповідною заявою (рапортом).
Таким чином, позовні вимоги позивача в частині зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, передбачену Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 45 від 05.02.2018 pоку підлягають задоволенню в повному обсязі.
Позивач посилається, що йому не була виплачена грошова допомога для оздоровлення за 2020 та 2021 роки.
Відовідно до розділу ХХІІІ Наказу № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Так, витяг з наказу № 220 від 22.10.2020 року командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) мітить зазначення, що позивачу щорічна відпустка за 2020 рік не надавалась, грошова допомога на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2020 рік не виплачувалась.
У витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2021 року № 59 зазначено, що позивачу належить виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, передбачену наказом МО України від 07.06.2018 року № 260.
Інформації про необхідність виплатити позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік наказ № 59 не містить.
Оскільки в наказі № 59 від 28.02.2021 року зазначено, що позивач використав основну відпустку за 2020 рік, враховуючи положення розділу ХХІІІ Наказу № 260, він набув право на отримання грошової допомоги на оздоровлення.
З листа військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2021р. №_326 вбачається, що позивачу нараховано грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік в розмірі 11 945грн. 70коп.
З картки особового рахунку ОСОБА_1 за 2021 рік вбачається, що в травні місяці йому була нарахована грошова допомога на оздоровлення в розмірі 23 891грн. 40коп., яка включена до загальної суми виплат в розмірі 65 879грн. 23коп, що перерахована позивачу на картку 13.05.2021 року.
Позивач посилається, що йому не була виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби 28.02.2021 року, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 року.
Відповідно до положень ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19 визначив правову природу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та строки її виплати і зазначив. що таку компенсацію слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум. Чинне законодавство передбачає обов`язок виплати військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини. Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.
Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відповідно до частини п`ятої ст. 122 КАС України спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк.
У правовій позиції, викладеній у постановах від 26.05.2021 року у справі №380/5093/20, від 30.08.2021 року у справі №520/7668/20, Верховний Суд зазначив, що у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
З наданих сторонами доказів вбачається, що фактично розрахунок з позивачем був проведений 13.05.2021 року, що підтверджується особовою карткою позивача та роздруківкою руху його коштів по банківському рахунку.
З наданого позивачем звернення до Командиру військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2021 року вбачається, що станом на це число позивач був обізнаний про порушення його права на отримання компенсації вартості неотриманого речового забезпечення.
Разом з тим, позивач з позовними вимогами щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно звернувся лише 08.07.2021 року, майже через три місяці з дня, коли йому було вже відомо про порушення його права тобто поза місячним строком.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, зокрема, визначених частиною третьою статті 123 КАС України (якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду).
В своєму позові позивач посилається на те, що всі види грошового забезпечення, які він просить відповідача зобов`язати нарахувати та виплатити фактично є заробітною платою в розумінні ч. 2 ст. 233 КзПП України, ст.ст. 24,43 Конституції України та практики Верховного Суду. А тому строки позовної давності у цьому випадку не застосовуються, а тому не є порушеними при зверненні до суду.
З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду 08.07.2021 року, прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.
Факт пропуску позивачем строку звернення до суду виявлено судом після відкриття провадження у справі.
Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом обумовлено специфікою спорів, які розглядаються у порядку адміністративного судочинства та обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Таке обмеження не впливає на обсяг та зміст конституційного права на судовий захист та доступ до правосуддя; натомість, направлено на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитись до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Поняття поважних причин пропуску строку звернення до суду є оціночним, а його вирішення покладено на розсуд суду.
В даній справі позивач не вбачає пропуску строку на звернення за вимогами щодо виплати компенсації вартості за неотримане речове майно, зазначаючи, що він не обмежений строком, оскільки всі заявлені ним вимогами за природою є заробітною платою.
Разом з тим, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19. визначив правову природу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, зазначивши, що строки звернення до суду за захистом права позивача на такий вид виплат обмежені місячним строком з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. В подальшому Верховний Суд у численних постановах застосовував такий підхід у аналогічних справах щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що позивач у спірних правовідносинах звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом строку, заперечуючи щодо пропуску строку, суд не знаходиться поважних підстав для поновлення цього строку та відповідно до вимог частини третьої статті 123 КАС України позов в цій частині підлягає залишенню без розгляду.
Позивач посилається, що йому не була нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2021 рік та грошова компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 та 2021 роки.
Відповідно до положень ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.
Військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2021 року № 59 вбачається, що позивач не використав за 2021 рік 06 діб основаної відпустки та 14 діб додаткової відпустки за 2021 рік.
За 2020 рік основна відпустка використана в повному обсязі.
З листа військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2021 року № _326 вбачається, що позивачу були нараховані грошова компенсація за 05 діб щорічної основної відпустки за 2021 рік та за 14 діб невикористаної додаткової відпустки за 2021 рік в загальному розмірі 7565грн. 61коп.
Вказана сума була нарахована позивачу двома платіжами в березні 2021 року в розмірі 2864грн. 25коп. та в травні 2021 року 4701грн. 36коп. та перерахована на картку виплатами від 12.03.2021 року, 26.03.2021 року та 13.05.2021 року.
З вищевказаних доказів вбачається, що позивачу не була нарахована та виплачена грошова компенсація за 01 добу щорічної основної відпустки за 2021 рік, оскільки у наказі про звільнення тривалість невикористаної відпустки вказана 06 діб, а виплата з позивачем була проведена лише за 05 діб.
Отже, позовні вимоги позивача в частині зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2021 рік підлягають задоволенню.
Що стосується виплати компенсації за додаткову відпустку за 2021 рік, то позивачу була нарахована та виплачена компенсація за 14 діб невикористаної додаткової відпустки за 2021 рік, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
З витягу з наказу № 59 від 28.02.2021 року вбачається, що додаткова відпустка в 2020 році позивачу не надавалася та компенсація за невикористані 14 днів цієї відпустки не була виплачена позивачу.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19) (провадження № 11-550заі19) дійшла висновку, що у випадку звільнення військовослужбовця йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні щорічної, а також додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому право на отримання таких виплат не обмежується будь-яким строком.
Також у постанові зазначено, що відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Водночас згідно із п. 17 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені ч. 1, 6 та 12 цієї статті (щорічні основні відпустки, канікулярні відпустки та відпустки, що надаються військовослужбовцям строкової військової служби), відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації/під час дії воєнного стану, відповідно до п. 19 ст. 10-1 того ж Закону, надання військовослужбовцям інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Разом з тим, Законом не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження військової служби.
Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Однак обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 16-2 Закону України «Про відпустки».
Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи
Оскільки у витягу з наказу № 59 від 28.02.2021 року відповідачем не проведений розрахунок компенсації додаткової відпустки за 2020-2021 роки, і з листа Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України № 116/9/КЦ/4 від вересня 2020 року позивачу повідомлено, що додаткова відпустка йому, як учаснику бойових дій, під час дії особливого періоду не надається, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в цій частини, та вважає необхідним зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 рік.
Позивач в позовній заяві посилається, що відповідач не нарахував та виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за 10 років вислуги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів Внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про не забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: а) військова служба; б) служба в органах внутрішніх справ.
Відповідно до наказу командира військової частини A0536 № 59 від 28.02.2021 р. (по стройовій частині) позивача звільнено з військової служби відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).
Відповідно до наказу командира військової частини A0536 № 59 від 28.02.2021 року (по стройовій частині) позивач перебував на службі у Збройних Силах з 01.12.1992 року по 24.10.1994 року , з 11.06.2015 року по 28.09.2016 року, з 28.02.2020 року по 28.02.2021 року, що загалом становить 04 роки 02 місяці 10 днів.
Відповідно до довідки ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 18/9-В-61 від 23.09.2019 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 11.09.1995 року по 02.11.2001 року та його загальний стаж 06 років 01 місяць 22 днів.
Таким чином, на час звільнення зі Збройних Сил загальний стаж позивача становить більше 10 років.
Верховний Суд у постанові від 24.11.2020 року у справі № 822/3008/17 зазначив, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».
Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбачену ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
В копії витягу з наказу № 59 від 28.02.2021 року зазначено про виплату позивачу грошової допомоги у разі звільнення за 01 рік (за період проходження служби з 28.02.2020 року по 28.02.2021 року), та дана сума була нарахована позивачу в розмірі 5972грн. 85коп. та виплачена 13.05.2021 року, а тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.
Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у зв`язку із наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Відповідно до положень ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
У Рішенні Конституційного суду України № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 від 22.02.2012р. за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237 КЗпП України викладений висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Також у цьому Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що невиплати працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням і працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.
У правовому висновку, висловленому Верховним Судом України в постанові від 08.11.2017р. у справі 6-1626цс17 зазначено, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
Відповідно до роз`яснення Верховного суду України в постанові від 14.03.2018 року у адміністративній справі 805/5097/15 до правовідносин щодо розрахунку середнього заробітку у публічній службі використовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»
Враховуючи, що під час розгляду даної справи встановлені порушення з боку відповідача щодо нарахування та виплати належних позивачу сум при звільнені, вимоги позивача про нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 28.02.2021 року по день постановлення рішення у справі, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (юридична адреса: АДРЕСА_2 , фактична адреса: АДРЕСА_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення в повному обсязі за період з 23.10.2020 року по 28.02.2021 року, винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, підйомної допомоги, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та винагороди за створення безпечних умов виконання бойових завдань.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 23.10.2020 року по 30.10.2020 року, за листопад 2020 року та за січень 2021 року із врахуванням виплачених сум відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за період з 01.10.2020 року по 18.10.2020 року та з 05.01.2021 року по 31.01.2021 року (з урахуванням проведеної за січень 2021 року виплати) за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, передбачену наказом Міністерства оборони України № 340 від 18.09.2020 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, передбачену Наказом Міністерства оборони України № 340 від 18.09.2020 року за жовтень 2020 року та січень 2021 року, з урахуванням проведеної за січень 2021 року виплати.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, передбачену Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 45 від 05.02.2018 pоку.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2021 рік.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2020 рік.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 28.02.2021 року по день постановлення рішення у справі, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби 28.02.2021 pоку, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 pоку залишити без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець