Справа № 520/19360/2020
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 листопада 2021 року

м. Київ

справа №520/19360/2020

адміністративне провадження № К/9901/39356/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року у справі № 520/19360/2020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Харківської обласної прокуратури, в якій, з урахуванням уточнення, просив суд першої інстанції: визнати неправомірною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні 20 серпня 2020 року в розмірі 24 283.37 грн середнього місячного заробітку та щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку; зобов`язати Харківську обласну прокуратуру виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 24 283,37 грн. середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100; зобов`язати Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні із розрахунку в сумі 1129,45 грн за кожен день затримки розрахунку починаючи з 20 серпня 2020 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року адміністративний ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність Харківської обласної прокуратури (прокуратури Харківської області) в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні 20 серпня 2020 року в розмірі 24 283.37 грн середнього місячного заробітку та щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги по день фактичного розрахунку. Зобов`язано Харківську обласну прокуратуру виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в зв`язку із звільненням у розмірі 24 283,37 грн середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Зобов`язано Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні із розрахунку в сумі 1129,45 грн за кожен день затримки розрахунку починаючи з 20 серпня 2020 року по день фактичного розрахунку. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 908,00 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі №520/19360/2020 скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні із розрахунку в сумі 1129,45 грн за кожен день затримки розрахунку починаючи з 20 серпня 2020 року по день фактичного розрахунку. Прийнято в цій частині нове рішення, яким зобов`язано Харківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити одним платежем ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної йому вихідної допомоги при звільненні із розрахунку в сумі 97,13 грн за кожен день затримки розрахунку починаючи з 30 грудня 2020 року по день винесення даного судового рішення у розмірі 16 414,97 грн, відмовивши в іншій частині зазначених позовних вимог. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі №520/19360/2020 залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Харківською обласною прокуратурою подано до Верховного Суду касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

У поданій касаційній скарзі підставою для перегляду оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції скаржником визначено пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, із посиланням на необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19 та від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, який застосовано судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи. В обґрунтування скаржник посилається на наявність іншого висновку Верховного Суду щодо застосування статей 40, 44 КЗпП України у подібних правовідносинах, який викладено, зокрема, у постанові від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ні Закон України «Про прокуратуру», а ні Кодекс законів про працю України не містить застережень щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Так, предметом розгляду Верховним Судом у постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 640/8451/20, від 26 лютого 2021 року у справі № 1.380.2019.006923 також було питання виплати вихідної допомоги (передбаченої нормами статті 44 КЗпП України) при звільненні прокурорів на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VІІ (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

Отже, правовідносини у цій справі та у справах № 560/3971/19, № 260/1890/19, № 380/1662/20, № 260/1890/19, № 640/23379/19, № 640/8451/20, № 1.380.2019.006923 є подібними.

Крім того, у вказаних постановах від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 640/8451/20, від 26 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.006923 Верховний Суд уже викладав свою правову позицію, а саме, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII (у редакції Закону № 113-ІХ) та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Доводи касаційної скарги стосовно врахування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16, відповідно до якої, враховуючи те, що прокурора звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом № 1697-VII, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, а тому він не набув права на її отримання, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують з огляду на сталу практику у цій категорії спорів, викладену у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 640/8451/20, від 26 лютого 2021 року у справі № 1.380.2019.006923.

Будь-яких інших підстав для відступу від висновків Верховного Суду скаржником не наведено.

Верховний Суд зазначає, що заявник касаційної скарги довільно ототожнює поняття необхідності відступлення від висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах з нерелевантністю їх застосування судом до спірних правовідносин, а нормативно-правового обґрунтування відступлення не наводить.

Враховуючи наявність правового висновку Верховного Суду, викладеного у вищевказаних постановах та усталеної правової позиції щодо застосування частини п`ятої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" та статті 44 Кодексу законів про працю України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської обласної прокуратури на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року у справі № 520/19360/2020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та стягнення вихідної допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк

В.М. Соколов

Судді Верховного Суду