Справа № 300/5447/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2021 р. справа № 300/5447/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чуприни О.В.

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача (старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - Кажука І.І.,

представника відповідача (Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними дії щодо закінчення виконавчого провадження №36557961 та зобов`язання вчинити дії по відновленню виконавчого провадження №36557961, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 , стягувач) 24.09.2021 звернувся в суд з адміністративним позовом до старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (надалі по тексту також - відповідач, державний виконавець), Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (надалі по тексту також - відповідач, державна виконавча служба) про визнання протиправними дії щодо закінчення виконавчого провадження №36557961 (надалі по тексту також - оскаржувані дії) та зобов`язання вчинити дії по відновленню виконавчого провадження №36557961.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на протиправне винесення відповідачем постанови від 22.07.2021 про закінчення виконавчого провадження №36557961 (надалі по тексту також - спірна постанова), оскільки вважає, що державний виконавець не мав доказів фактичного виконання в повному обсязі виконавчого напису №2-915 від 20.05.1997 щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 боргу в сумі 12 513,82 гривень. Позивач стверджує, що Калуським міськрайонним судом ухвалювалось не менше десяток рішень про стягнення на його користь із вказаних осіб коштів внаслідок невиконання останніми умов договору позики, що були складовою виконавчого провадження, в межах якої винесена спірна постанова. Зокрема, рішенням Калуського міськрайонного суду від 13.06.2008 з родини ОСОБА_2 стягнуто кошти в загальній сумі 39 136,42 гривні, а рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.10.2011 стягнуто з родини ОСОБА_2 15 651,63 гривні та інші судові витрати. Таким чином, за аргументами ОСОБА_1 , загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , з урахуванням стягнутих на підставі рішень суду, коштів, є значно більшою, аніж стягнуто державним виконавцем за виконавчим написом нотаріуса №2-915 від 20.05.1997, та становить 106 264,13 гривень. Така сума коштів, як вважає позивач, підтверджується постановою про призначення експерта від 19.09.2012, де державним виконавцем зазначено суму боргу у розмірі 106 264,13 гривень. Окрім зазначеного, позивач вказує на протиправне застосування відповідачем норм Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VІІІ, оскільки у спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 за №606-ХIV, чинного на час відновлення виконавчого провадження. З наведених підстав просив позов задовольнити в повному обсязі та зобов`язати відповідача вчинити дії по відновленню виконавчого провадження №36557961.

За наслідками виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху від 29.09.2021 (а.с.28-31) Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 27.10.2021, відкрито провадження у адміністративній справі за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України).

Судовий розгляд призначено на 08.11.2021 о 10:20 год. (а.с.129-130).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 04.11.2021 за №355328, який із відповідними письмовими доказами надійшов у суд 05.11.2021 засобами електронного зв`язку та поданий через канцелярію суду (а.с.142-147, 148-152, 153-222). Обґрунтовуючи правомірність винесення оскаржуваної постанови від 22.07.2021 про закінчення виконавчого провадження №36557961, відповідач вказав на наступні обставини. На виконанні у Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження №36557961 щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2-915 від 20.05.1997 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість в розмірі 12 513,82 гривень. За доводами відповідача даний виконавчий документ не містив жодної інформації щодо нарахування відсотків або пені, тому і стягнення з боржників проводилось згідно суми, вказаної виконавчому написі, а саме 12 513,82 гривні. При цьому, сума 123 384,09 гривень, яка була вказана у постанові про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 21.10.20211 це загальна сума боргу боржників перед позивачем згідно всіх виконавчих документів, які перебували на виконанні у Калуському ВДВС станом на 21.10.2011. Окрім вказаного, відповідач заперечив твердження позивача щодо пропозиції державної виконавчої служби про залишення за позивачем в рахунок погашення заборгованості нереалізованого майна та прийняття останнім такого майна, оскільки таке твердження немає жодного доказового підтвердження. Щодо доводів позивача стосовно неправильного застосування державним виконавцем у спірних правовідносинах норм Закону України "Про виконавче провадження", то відповідач вважає їх безпідставними оскільки згідно пункту 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Отож, зважаючи на надходження на депозитний рахунок державної виконавчої служби 31.08.2018 коштів в сумі 6 938,38 гривень і 21.07.2021 - в сумі 7 027,00 гривень, які перераховані позивачу у загальному розмірі 12 513,82 гривні у відповідача були наявні правові підстави для закінчення виконавчого провадження №36557961. З урахуванням вказаного, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем винесено постанову від 22.07.2021 про закінчення виконавчого провадження №36557961. Відповідач вважає, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №36557961 (з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2-915 від 20.05.1997) виконавчі дії вчинені у межах та у спосіб визначений законом. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом 08.11.2021 у судовому засіданні проведено судовий розгляд адміністративної справи.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у заяві від 18.10.2021, поданій на виконання вимог ухвали суду від 29.09.2021 (а.с.1-4, 36-39).

В усних поясненнях позивач звернув увагу на обставини, які свідчать про невиконання виконавчого напису нотаріуса №2-915 від 20.05.1997 у виконавчому провадженні №36557961. Зокрема, сума загальної заборгованості ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 є значно більшою ніж 12 513,82 гривень, та що найменше становить 123 384,09 гривень, свідченням чого є постанови державного виконавця про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 21.10.20211 і 19.09.2012, у відповідності до яких загальна заборгованість становить 123 384,09 гривень і 106 264,13 гривень. Позивач переконаний, що на виконанні у відповідача перебувало декілька виконавчих проваджень, у яких був один і той самий стягувач і боржники, всі такі провадження були зведені у єдине виконавче провадження, які мали п`ять томів. Втім, надати докази такого зведення у єдине провадження позивач не може, так як не виготовляв копії останніх. Окрім цього, до загальної суми боргу повинні також бути включеними витрати ОСОБА_1 на залучення експерти при вчиненні виконавчих дій щодо примусового виконання за виконавчим написом державного нотаріуса №2-915 від 20.05.1997, в тому числі щодо оцінки трьох кімнатної квартири, належної боржникам, яка в подальшому була передана на публічні торги для реалізації в рахунок заборгованості. Всі ці документи відсутні у матеріалах виконавчого провадження №36557961, що свідчень про їх умисне вилучення чи знищення державним виконавцем для зменшення в користь боржників заборгованості за кредитними зобов`язаннями, в межах яких і було вчинено виконавчий напис, ухвалено додаткові судові рішення про достягнення заборгованості у вигляді трьох відсотків річних і нарахування індексації за не своєчасне виконання договірних зобов`язань, а також інших витрат стягувача на забезпечення процесу примусового виконання через органи державної виконавчої служби.

Без наявності у державного виконавця доказів про вчинення боржниками дій на погашення усієї суми заборгованості відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження №36557961, в тому числі винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови від 22.07.2021.

Представник державної виконавчої служби у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, визначених у відзиві на адміністративний позов та з мотивів, сформованих в усних поясненнях, з огляду на повноту виконання вимог виконавчого документа, та покликаючись на обставину надання в судовому порядку правової оцінки такому виконанню за правилами статті 382 КАС України.

Додатково зазначив, що не має жодного відношення до ймовірного знищення чи вилучення окремих документів виконавчого провадження №36557961, оскільки вказане провадження 04.05.2020 отримав від попереднього державного виконавця Матіїва А.В. Відповідне провадження за його наповненістю станом на дату закінчення виконавчого провадження відповідає тому складу матеріалів провадження, яке було прийнято від Матіїва А.В . Відповідач звертає увагу, що на виконанні в державної виконавчої служби могло бути декілька виконавчих проваджень за участі одного і того д стягувача та боржників. Доказів наявності зведення таких проваджень в єдине зведене виконавче провадження ОСОБА_1 не надав. Більше того, як наполягає державний виконавець, звернення до виконання судових рішень, у відповідності до яких збільшено заборгованість за договірними зобов`язаннями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перед ОСОБА_1 , повинно було здійснюватися за відповідною процедурою, зокрема, отримання виконавчого листа, пред`явлення його до виконання в органи державної виконавчої служби. Усіх таких доказів стягувач не надав, а відтак, відсутні підстави стверджувати про їх об`єднання саме у виконавчому провадженні №36557961, в межах якого мало місце закінчення його виконання у зв`язку із повним погашенням боржниками боргу в сумі 12 513,82 гривень.

Представник Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. До суду не звертався із клопотаннями про причини своєї неявки, відкладення судового засідання чи розгляду справи без участі державної виконавчої служби.

В силу вимог статті 268 КАС України неявка учасника справи, повідомленого належним чином, не є підставою для відкладення судового розгляду.

В матеріалах справи міститься достатньо письмових доказів і заяв по суті справи (позовна заява і відзив на позовну заяву, матеріали виконавчого провадження), для того щоб суд міг прийняти законне і обґрунтоване судове рішення в розумінні статті 242 КАС України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача і відповідача (державного виконавця), дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 07.11.1996 уклав із ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір позики на суму 12 266,00 гривень, терміном до 7 березня 1997 року. Для забезпечення повернення позики, в той самий день, між вказаним сторонами укладено договір застави квартири АДРЕСА_1 .

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.02.2014 у справі №2-1603/11, яким скасовано рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.10.2011 у справі №2-1603/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди (а.с.7-9).

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.02.2014 у справі №2-1603/11 набрало законної сили 24.02.2014 (http://reestr.court.gov.ua/Review/37306246).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 78 КАС України).

В зв`язку з тим, що позика не була повернута вказаними особами, державним нотаріусом Калуської міської державної нотаріальної контори Локатир М.В. на підставі договору позики грошей і договору застави майна, посвідчених Калуською міською державною нотаріальною конторою 07.11.1996 по реєстрах № НОМЕР_1 та №І-Д-680, 20.05.1997 вчинено виконавчий напис за №2-915, про стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 12 513,82 гривень (а.с.45).

Такий виконавчий напис передано на примусове виконання до міського відділу ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції.

Сторони не заперечують щодо у відношенні до виконавчого напису державного виконавця за №2-915 від 20.05.1997 мало місце тривале вчинення виконавчих дій у відповідних провадженнях.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заяви від 08.10.2007 про відновлення виконавчого провадження на підставі відповідного рішення суду, яке отримано виконавчою службою 23.07.2007 (а.с.160).

Державною виконавчою службою Калуського міськрайонного управління юстиції, на підставі коментованої заяви, прийнято постанову від 11.10.2007 про відновлення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2-915 від 20.05.1997 (а.с.51, 54).

З метою своєчасного та належного виконання вказаного виконавчого документа, державним виконавцем вжито заходів, визначених статтею 5, 6 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 за №606-ХIV, шляхом скерування відповідних листів №11791 на адресу начальника відділу Івано-Франківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК", голови Фонду комунальної власності територіальної громади м. Калуш, другого МРВ ДАІ м. Калуш, начальника Калуської виробничої дільниці Івано-Франківської ОБТІ, про надання інформації щодо наявності у власності боржників земельних ділянок, нерухомого майна, транспортних засобів тощо (а.с.56-61).

За змістом листа від 27.02.2009 за №05/117, наданого начальником ОБТІ на запит державного виконавця від 04.02.2009 за №228, за боржниками на праві власності не числиться нерухоме майно (а.с.64).

02.02.2011 державним виконавцем при виконанні виконавчих проваджень було описано та арештовано майно, належне боржникам, а саме: приміщення квартири АДРЕСА_1 , на засвідчення чого складено акт опису й арешту майна АА№948509 (а.с.67-70).

Постановою державного виконавця від 19.09.2012 при примусовому виконанні виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь позивача суми боргу в загальному розмірі 106 264,13 гривень, призначено експерта - Войташика Івана Романовича, як суб`єкта оціночної діяльності, який має сертифікат №9941/10, виданий Фондом державного майна України, та зобов`язано останнього надати письмовий висновок з питань визначення мінімальної ринкової ціни арештованого майна, зазначеного в акті й описі арешту майна від 02.02.2011 (а.с.66).

Згідно висновку від 16.10.2012 про незалежну оцінку арештованої трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , її ринкова вартість становить 222 850,00 гривень (а.с.74). Такий висновок направлений сторонам виконавчого провадження згідно супровідного листа від 30.10.2012 за №16233 (а.с.75).

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції Матіївим А.В. подано на погодження документи про передачу на реалізацію арештованого майна згідно виконавчого провадження №538 по виконанню виконавчого напису №2-915 від 20.05.1997 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 12 513,82 гривень боргу, які затвердженні начальником ВДВС Калуського міськрайонного управління юстиції Слюсаренко О.Є. 22.01.2013 (а.с.77-80).

30.01.2013 державним виконавцем сформовано заявку №3080 на реалізацію арештованого нерухомого майна, яку надіслано ТзОВ "Укрспецторг Групп", та 30.01.2013 між відділом державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції і ТзОВ "Укрспецторг Групп" укладено договір №09-0084/13 про надання послуг по організації та проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майно (а.с.81, 82-84).

На сайті ТзОВ "Укрспецторг Групп" було розміщене оголошення про проведення 20.02.2013 електронних торгів з реалізації квартири, загальною площею 71,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (лот №896776), про що повідомлено державну виконавчу службу листом від 04.02.2013 за №59 (а.с.85, 86). Вказані прилюдні торги не відбулися, у зв`язку з відсутністю покупців, згідно повідомлення №103 від 20.02.2013 (а.с.87).

У зв`язку з неможливістю реалізації на аукціоні вище коментованого арештованого майна, вартість квартири неодноразово переоцінювалась на 25% (167 137,50 гривень) і на 45% (122 567,50 гривень), та повторно виставлялась на електронні торги, що засвідчується відповідними актами від 04.03.2013 і 07.05.2013 (а.с.90, 93), а також повідомленнями про розміщення оголошення щодо проведення електронних торгів. Втім майно так і не було реалізовано, у зв`язку із відсутністю покупців (а.с.88-89, 91-92, 94).

Згідно розпорядження №36557961 від 31.01.2018 і розпорядженням №36557961 від 21.07.2021 грошові кошти у сумі 6 938,38 гривень і 7 027,00 гривень (з урахуванням виконавчих витрат та виконавчого збору) надійшли від боржників 29.01.2018 і 20.07.2021 відповідно, на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №2-915 від 20.05.1997, з яких кошти в розмірі 12 513,82 гривні в подальшому перераховані на відповідні рахунки, належні ОСОБА_1 (а.с.111, 112).

Вказана обставина додатково підтверджується листом відповідача від 23.07.2021 за №35773, наявний в матеріалах справи (а.с.116-117).

У судовому засіданні державний виконавець пояснив, що фактично вказані кошти перераховані на відкриті у двох фінансових установах банківські рахунки позивача, але так як у відношенні до ОСОБА_1 у відповідача перебувають в провадженні інші виконавчі провадження, у яких позивач є боржником, то ймовірно такі кошти були списані в рахунок заборгованості, оскільки по даних рахунках був накладений арешт.

Позивач у судовому засіданні не зміг заперечити такі доводи відповідача, вказуючи на те, шо йому нічого не відомо про обставину зарахування коштів в загальній сумі 12 513,82 гривні на його рахунки.

Відповідач 22.07.2021 керуючись пунктом 9 (у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом), частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №36557961 (а.с.114-115).

Описова частина постанови свідчить про оплату боргу в повному обсязі згідно розпорядження №36557961 від 31.01.2018 і розпорядженням №36557961 від 21.07.2021.

Позивач, вважаючи дії щодо закінчення виконавчого провадження №36557961 протиправними, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав і мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів/посадових осіб (надалі по тексту також - рішення) відповідно до приписів частини 1 статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VІІІ (надалі по тексту також - Закон №1404-VІІІ) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, які спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

До прийняття коментованого Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VІІІ умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 за №606-ХIV (надалі по тексту також - Закон №606-ХIV).

Примусове виконання рішень в Україні за правилами частини 1 статті 2 Закону №606-ХIV покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

За змістом положень частини 2 статті 3 Закону №606-ХIV, відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі документи, серед яких, виконавчі написи нотаріусів.

Частинами 1 і 2 статті 5 Закону №606-ХIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний:

- вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії;

- здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

В свою чергу, частиною 3 статті 5 коментованого Закону визначений широкий спектр повноважень державного виконавця, для забезпечення виконання ним своїх обов`язків, визначених частинами 1, 2 статті 5 Закону №606-ХIV.

За змістом статті 87 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 за №3425-XII (в редакції станом на 20.05.1997), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно пункту 1 Розділу І Переліку документів, по яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 12.10.1976 за №483 (чинного станом на 20.05.1997) нотаріально посвідчені угоди, які передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна.

Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документ, що встановлює прострочення виконання.

Повертаючись до фактичних обставин у справі, державним нотаріусом Калуської міської державної нотаріальної контори Локатир М.В. на підставі договору позики грошей і договору застави майна, посвідчених Калуською міською державною нотаріальною конторою 07.11.1996 по реєстрах №І-Д-679 та №І-Д-680, 20.05.1997 вчинено виконавчий напис за №2-915, про стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 12 513,82 гривень, який передано на примусове виконання до міського відділу ДВС Калуського міськрайонного управління юстиції (а.с.45).

Згідно представленої позивачем титульної сторінки матеріалів виконавчого провадження, у межах якого як вважає ОСОБА_1 і мало місце вчинення спірних дій, державному виконавцю 28.02.2007 передано для примусового виконання виконавче провадження за №523 (індекс 2), де боржниками зазначено ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а стягувачем ОСОБА_1 , характер стягнення: заборгованість в розмірі 12 513,82 гривні (а.с.46).

Окрім вказаного на титульній сторінці матеріалів виконавчого провадження №523 (індекс 2), у лівій верхній частині, зазначено інші номери №164-09/2, №962-10/2,740-11/2, 538-12/2, №269-13/14, у праві верхній частині вчинений запис "71 127,92" (а.с.47).

Позивач наполягає на тому, що вказані записи свідчать про перебування на виконанні інших проваджень, зведених у єдине, і сума боргу за якими є значно більше ніж 12 513,82 гривень.

В той же час в ході судового розгляду позивачем долучено до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження №36557961, які свідчать про відновлення відповідачем на підставі постанови від 11.10.2017 виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2-915 від 20.05.1997 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість в розмірі 12 513,82 гривень (а.с.54).

ОСОБА_1 не надав суду жодного письмового доказу на підтвердження того, що номери, занесені на титульному аркуші виконавчого провадження за №523 (індекс 2), такі як №164-09/2, №962-10/2,740-11/2, 538-12/2, №269-13/14, є номерами інших виконавчих проваджень, в тому числі із іншим, більшим розміром загальної заборгованості.

Державний виконавець погодився, що у провадженні перебувало і інші провадження за тих самих сторін (стягувача і боржника).

Знаючи про конкретні номера виконавчих проваджень (№164-09/2, №962-10/2,740-11/2, 538-12/2, №269-13/14), які, як може припустити суд, перебували в провадженні у відповідача із ініціативи саме ОСОБА_1 в статусі стягувача, останній не надав суду будь0якого виконавчого документа за такими провадженнями, постанов державного виконавця про відкриття провадження, постанов про об`єднання у єдине зведене декількох виконавчих проваджень.

Більше того, коментований титульний аркуш, на який посилається позивач, має номер іншого виконавчого провадження №523 (індекс 2), а у спірному випадку суд перевіряє обставини наявності дій, бездіяльності і прийняття рішень у відношенні до виконавчого провадження №36557961.

Статтею 41 Закону №606-ХIV (чинного на час відновлення виконавчого провадження) визначено підстави та порядок відновлення виконавчого провадження, а саме якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником або керівником вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальником відповідного органу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання ухвали суду, постанови начальника або керівника вищестоящого органу державної виконавчої служби, начальника відповідного органу державної виконавчої служби.

За наявності обставин, передбачених частиною сьомою статті 80 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копія якої не пізніше наступного дня надсилається до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), які видали

виконавчий документ.

Як встановлено частиною 1, 3 статті 53, частиною 1 статті 55 Закону №606-ХIV державний виконавець має право на пропозицію боржника або стягувача звернути стягнення на майно боржника, що знаходиться в інших осіб, а також на майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Одержавши від названих осіб відомості про наявність майна боржника, державний виконавець описує це майно в присутності понятих, вилучає його і реалізує у встановленому цим Законом порядку.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту

Відповідно до вимог частини 1, 2, 5 статті 62 Закону №606-ХIV реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).

Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

Як свідчать матеріали справи та зазначалось вище по тексту рішення, державним виконавцем здійснювались необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання виконавчого напису нотаріуса №2-915 від 20.05.1997, шляхом з`ясування обставин наявності у власності боржників земельних ділянок, нерухомого майна, транспортних засобів тощо (а.с.56-61), опису й арешту нерухомого майна (квартири), що належать боржникам (а.с.67-70), призначення експерта для участі у виконавчому провадженні (а.с.76), виставлення арештованого майна на прилюдні торги з метою його реалізації (81-94).

Такі дії відповідача відповідають нормам Закону №606-ХIV. Позивач не оскаржує повноту і зміст таких дій.

В той же час частиною 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ, серед іншого, визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9).

За доводами відповідача, в ході виконання виконавчого провадження №36557961 мало місце стягнення в користь позивача суми заборгованості, визначеної у виконавчому документі, а тому, на переконання державного виконавця, були наявні достатні підстави для закінчення виконавчого провадження №36557961 у відповідності до приписів пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ.

При цьому, позивач стверджує про невиконання боржниками рішення за виконавчим документом, оскільки загальна сума боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , з урахуванням стягнутих на підставі рішень суду, коштів, є значно більшою, аніж стягнуто державним виконавцем за виконавчим написом нотаріуса №2-915 від 20.05.1997, та становить що найменше 106 264,13 гривень. А отже відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження №36557961.

Перевіряючи такі доводи ОСОБА_1 , суд виходить із наступних аргументів.

Предметом розгляду справи є виключно дії державного виконавця щодо винесення постанови від 22.07.2021 про закінчення виконавчого провадження №36557961, провадження по якому здійснювалося за виконавчим написом №2-915, вчиненого державним нотаріусом 20.05.1997, та наявність підстав для відновлення такого виконавчого провадження.

Основним аргументом позивача щодо протиправності дій державного виконавця є стягнення останнім коштів в розмірі, що є недостатнім для повного погашення боргу в межах виконавчого провадження №36557961.

ОСОБА_1 в обґрунтування власної позиції зазначає про ухвалення Калуським міськрайонним судом рішень про стягнення на його користь із боржників коштів внаслідок невиконання умов договору позики, а також посилається на постанови державного виконавця про призначення експерта від 21.10.2011 і від 19.09.2012, де сума боргу зазначена в розмірі 123 384,09 гривень і 106 264,13 гривень відповідно.

Так, судом з`ясовано, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.06.2008 у справі №2-163, позов ОСОБА_1 задоволено повністю і стягнуто в користь позивача шкоди за порушення грошового зобов`язання і судових витрат: із ОСОБА_2 15 654,44 гривень шкоди і 168,54 гривень судових витрат; із ОСОБА_3 7 827,20 гривень шкоди і 84,27 судових витрат; із ОСОБА_4 7 827,20 гривень шкоди і 84,27 судових витрат; із ОСОБА_5 7 827,20 гривень шкоди і 84,27 судових витрат. Рішення набрало законної сили 15.10.2008 (а.с.10-11).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.10.2011 у справі №2-1603/11 позов ОСОБА_1 задоволено повністю і стягнуто в користь позивача шкоди за порушення грошового зобов`язання і судових витрат: із ОСОБА_2 6 260,68 гривень шкоди і 1 120,80 гривень судових витрат; із ОСОБА_5 3 130,34 гривень шкоди і 560,40 судових витрат; із ОСОБА_4 3 130,34 гривень шкоди і 560,40 судових витрат; із ОСОБА_3 3 130,34 гривень шкоди і 560,40 судових витрат (а.с.7-9).

За наслідками апеляційного розгляду, Апеляційним судом Івано-Франківської області від 24.02.2014 у справі №2-1603/11 скасовано рішення Калуського міськрайонного суду від 26 жовтня 2011 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь позивача 2 177,40 гривень інфляційних втрат, 3% річних від простроченої суми в розмірі 907,25 гривень, а всього кошти в сумі 3 084,65 гривень за порушення грошового зобов`язання.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.02.2014 у справі №2-1603/11 набрало законної сили 24.02.2014 (http://reestr.court.gov.ua/Review/37306246).

Отож суд погоджується з доводами позивача про стягнення в судовому порядку на його користь коштів із боржників внаслідок невиконання умов договору позики та не заперечує перебування у державній виконавчій службі інших виконавчих проваджень з примусового виконання рішень судів.

Така обставина підтверджується поясненнями відповідача, наведеними у відзиві на позов.

Про наявність таких обставин свідчать записи на титульній сторінці матеріалів виконавчого провадження №523 (індекс 2) інших номерів, які ймовірно можуть вказувати на виконавчі провадження №164-09/2, №962-10/2,740-11/2, №538-12/2, №269-13/14 (а.с.47), висновком на документи щодо реалізації арештованого державними виконавцями майна, де значиться номер виконавчого провадження №538, та повідомленням щодо наявності описаного й арештованого майна державним виконавцем №505 (а.с.77, 78-79).

Втім суд не може погодитися з твердженням позивача про те, що в межах виконавчого провадження №36557961 підлягала стягненню сума боргу в більшому розмірі, аніж вказана у виконавчому написі нотаріуса №2-915 від 20.05.1997, оскільки такі не підтверджені жодними письмовими доказами.

По перше, як уже зазначалось судом, виконавчий напис нотаріуса №2-915 від 20.05.1997 містить відомості про стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь позивача саме боргу в сумі 12 513,82 гривень (а.с.45).

По друге, постанова державного виконавця від 11.10.2007 про відновлення виконавчого провадження не містить відомостей про номер виконавчого провадження, яке відновлене, оскільки як позивачем, так і відповідачем надано копії, з яких не можливо встановити точний зміст коментованого документа, в тому числі номер провадження. При цьому, зміст такої постанови, який можливо дослідити візуально, свідчить про відновлення виконавчого провадження саме з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2-915 від 20.05.1997 про стягнення суми боргу в розмірі 12 513,82 гривень (а.с.163).

По третє, матеріали справи не містять відомостей про вчинення відповідачем дій щодо зведення всіх виконавчих проваджень, зокрема тих які зазначені на титульній сторінці виконавчого провадження №523, та які стосувались стягнення із боржників на користь позивача коштів за договором позики, в одне виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

По четверте, згідно аргументів відповідача, у постанові про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 21.10.2011, значиться сума боргу 123 384,09 гривень, як загальна сума боргу з боржників перед позивачем згідно всіх виконавчих документів, які перебували на виконанні в Калуському ВДВС станом на 21.10.2011. Позивач не заперечив такі доводи відповідача. Така обставина також підтверджується постановою про призначення експерта від 19.09.2012 із зазначенням загальної суми боргу 106 264,13 гривень, так як зміст вступної частини постанови свідчить про примусове виконання виконавчих проваджень саме в множині.

По п`яте, долучена позивачем заява від 08.10.2012 про понесення витрат на оплату послуг експерта в сумах 1 150,00 гривень і 11,50 гривень відповідно не містить відомостей, по якому виконавчому провадженні мало місце подання такої заяви (а.с.42), а долучені квитанції №0501536 від 26.11.2009 і №499310 від 07.11.2011, не являються платіжними про переказ коштів на депозитний рахунок державної виконавчої служби.

Таким чином, внаслідок дослідження матеріалів справи, суд дійшов висновку, що виконавче провадження за №36557961 здійснювалось державним виконавцем саме з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №2-915 від 20.05.1997, згідно якого загальна сума боргу, яка підлягала стягненню із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь позивача, становила 12 513,82 гривень.

Інших відомостей, які б спростовували коментований висновок суду, матеріали справи не містять.

Як свідчать обставини справи, грошові кошти у загальній сумі 12 513,82 гривень перераховані ОСОБА_1 згідно розпорядження №36557961 від 31.01.2018 і розпорядженням №36557961 від 21.07.2021 на банківські рахунки, відкриті на позивача в ПАТ КБ "Приватбанк" і АТ "Кредобанк", що додатково підтверджується платіжним дорученням №3845 від 21.07.2021 (а.с.111, 112, 154)

Така обставина не спростована позивачем. Останній же пояснив суду про необізнаність щодо такого зарахування. У суду відсутні підстави

Підсумовуючи вище вказана суд констатує, що в користь ОСОБА_1 у ході виконання виконавчого провадження ВП 36557961 здійснено виплату боргу 12 513,82 гривень в повному обсязі.

Відтак, з огляду на оплату боржником суми заборгованості в розмірі 12 513,82 гривень, що підтверджує повноту виконання виконавчого напису нотаріуса №2-915 від 20.05.1997, суд у даній справі не знайшов підстав вважати, що державний виконавець протиправно, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження №36557961 від 22.07.2021.

Не підлягають врахуванню доводи позивача стосовно неправильного застосування державним виконавцем у спірних правовідносинах норм Закону України "Про виконавче провадження", з посиланням на пункт 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VІІІ, оскільки саме вказані норми визначають, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, який діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Системний аналіз наведених правових норм з урахуванням спірних правовідносин, свідчить про те, що виконавче провадження у даній справі було відновлено на підставі Закону №606-ХІV, який був чинний на момент винесення постанови про відновлення виконавчого провадження. Однак, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, прийнята на підставі Закону №1404-VІІІ, прикінцевими та перехідними положеннями якого встановлено, що після набрання чинності Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до цього Закону.

Враховуючи "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VІІІ, положення попереднього Закону №606-ХІV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону №606-ХІV. Кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи позивача у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Суд вжив всіх заходів на з`ясування обставин, які мають значення для даної справи, в тому числі витребував додаткові пояснення і докази з власної ініціативи.

Таким чином, виходячи із матеріалів справи та копій документів із виконавчого провадження, суд вважає, що позивачем не доведено обставини про відсутність достатніх законних підстав для винесення постанови від 22.07.2021 про закінчення виконавчого провадження №36557961 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Доводи позивача про можливе знищення чи протиправне вилучення відповідачем окремих документів виконавчого провадження №36557961 жодним чином не доведені належними та допустимими доказами.

Інші зазначені позивачем обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 908,00 гривень згідно дубліката квитанції №0.0..1 від 12.10.2021 (а.с.40).

Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягають стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесені ними судові витрати при розгляду даної справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу таких витрат.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_3 ;

відповідач - старший державний виконавець Кажук Іван Іванович Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (ідентифікаційний код юридичної особи 38472755), просп. Л.Українки, 1, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300;

відповідач -Калуський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (ідентифікаційний код юридичної особи 38472755), просп. Л.Українки, 1, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.