Справа № 280/6459/21
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 листопада 2021 року Справа № 280/6459/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164, )

Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164, )

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Запорізької обласної державної адміністрації (далі - відповідач 1), Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації (далі - відповідач 2), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Запорізької облдержадміністрації від 20.05.2021 № 343 «Про зміну структури та штатної чисельності структурних підрозділів обласної державної адміністрації» (зі змінами);

визнати протиправними та скасувати наказ Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації від 24.06.2021 № 92-к, яким 30.06.2021 позивача було звільнено з посади заступника начальника відділу транспорту та зв`язку управління транспорту та дорожнього господарства Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації у зв`язку з його ліквідацією;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу транспорту та зв`язку управління транспорту та дорожнього господарства Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації;

стягнути з Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури облдержадміністрації на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дати звільнення і до дня ухвалення судом рішення у справі.

Ухвалою суду від 02.08.2021 позовну заяву було залишено без руху на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та встановлено відповідачу термін для усунення недоліків. Позивачем через канцелярію суду надані документи на виконання ухвали суду, якими були усунуті недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду 31.08.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 05.10.2021.

05.10.2021 Ухвалою суду було відкладено підготовче засідання на 19.10.2021.

19.10.2021 Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 01.11.2021.

18.10.2021 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

28.10.2021 від відповідачів надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, судом були проаналізовані підстави неможливості прибуття, які суд вважає не поважними, крім того враховує, що це суб`єкт владних повноважень який повинен забезпечити яку своїх представників у судове засідання.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позивач, здебільшого, обґрунтовує свої вимоги тим, що функції відділу транспорту та зв`язку управління транспорту та дорожнього господарства Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької облдержадміністрації в якому позивач працювала з 01.07.2021 повністю перейшли до Управління транспорту та зв`язку Запорізької обласної державної адміністрації із значним розширенням штатної чисельності останнього. Тобто держава в особі Запорізької облдержадміністрації не відмовилася від виконання завдань та функцій ліквідованого Департаментупромисловості та розвитку інфраструктури Запорізької облдержадміністрації, що свідчить фактично про його реорганізацію та, як висновок, про обрання неправомірного способу припинення юридичної особи. Управління транспорту та зв`язку, Управління стратегічних галузей виробництва та Департамент житлово-комунального господарства та будівництва Запорізької облдержадміністрації с правонаступниками Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької облдержадміністрації, що спростовує припустимі доводи відповідачів про ліквідацію цієї юридичної особи публічного права без правонаступництва. Вказані обставини підтверджують, що фактично відбулася реорганізація Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької облдержадміністрації. Отже, питання щодо особливостей вивільнення працівників у разі реорганізації, ліквідації державного органу нормами спеціального закону не врегульовані, що свідчить про необхідність застосування положень законодавства про працю. А встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а навпаки зумовлює обов`язок роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення. Вважає, що позов є обґрунтованим та просить його задовольнити.

Відповідач 1 та 2 проти задоволення позовних вимог заперечили, зокрема зазначили, що не вбачають порушення норм закону щодо можливості проведення ліквідації та створення структурних підрозділів облдержадміністрації з передачею їм відповідних функцій ліквідовано органу та як наслідок зміну структури та штатної чисельності структурних підрозділів. Також вважають, що обов`язку відповідача 1 щодо запропонування позивачу вакантної посади спеціальним законом не передбачено, при цьому звертає увагу на безпідставність посилання позивача на норми трудового законодавства при звільнення так як умови звільнення врегульовані Законом України «Про державну службу», тобто спеціальним законом. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 з 23.03.2018 по 30.06.2020 працювала в Департаменті промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації. На момент звільнення займала посаду заступника начальника відділу транспорту та зв`язку управління транспорту та дорожнього господарства Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації.

Розпорядженням голови Запорізької облдержадміністрації від 20.05.2021 № 343 «Про зміну структури та штатної чисельності структурних підрозділів облдержадміністрації» (зі змінами) було припинено шляхом ліквідації з 01.07.2021 юридичну особу публічного права - Департамент промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації (а.с.99)

31.05.2021 позивача було ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації з 01.07.2021, жодних застережень чи зауважень при підписанні попередження, зокрема про незгоду зі звільненням без запропонування іншого місця роботи, позивачем не висловлено.

Наказом Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації від 24.06.2021 № 92-к ОСОБА_1 з 30.06.2021 звільнено з посади заступника начальника відділу транспорту та зв`язку управління транспорту та дорожнього господарства Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації у зв`язку з ліквідацією Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації з 01.07.2021, відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Позивач вважає розпорядження від 20.05.2021 № 343 та наказ від 24.06.2021 № 92к протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Щодо розпорядження голови Запорізької обласної державної адміністрації від 20.05.2021 № 343 «Про зміну структури та штатної чисельності структурних підрозділів обласної державної адміністрації».

З урахуванням вимог статті 18 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій. Типове положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації та рекомендаційний перелік її структурних підрозділів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Типового положення про структурний підрозділ місцевої державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2012 № 887, структурний підрозділ місцевої утворюється головою місцевої держадміністрації, входить до її складу і в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечує виконання покладених на цей підрозділ завдань, а відповідно до п. 4 цього ж положення, вид структурного підрозділу (департамент, управління, відділ, сектор, інший структурний підрозділ, передбачений законом) та його статус як юридичної особи публічного права визначаються головою місцевої держадміністрації.

Пункт 9 вказаного положення передбачає можливість існування структурного підрозділу місцевої державної адміністрації як зі статусом юридичної особи публічного права, так і без такого статусу. Вказані зміни та можливість створення структурних підрозділів облдержадміністрації без статусу юридичної особи з`явилися з 23.05.2018 року з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2018 № 434 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Таким чином, законодавцем чітко визначено, що питання створення та ліквідації структурних підрозділів обласної державної адміністрації, а також обрання їх виду та статусу (юридична особа публічного права чи ні) відноситься до власних владних (дискреційних) повноважень голови обласної державної адміністрації.

Як пояснив відповідач приймаючи рішення про ліквідацію Департаменту як юридичної особи публічного права і про передачу частини його функцій Департаменту житлово- комунального господарства, а частини - двом новоствореним структурним підрозділам облдержадміністрації без статусу юридичної особи публічного права, голова облдержадміністрації виходив з того, що для виконання функцій, які виконував департамент, не потрібно утримання штату працівників, які не займаються безпосередньо роботою з забезпечення виконання функцій держави - бухгалтерія, кадрова служба тощо, і скоротивши ці посади за рахунок ліквідації статусу юридичної особи публічного права, вдасться оптимізувати роботу облдержадміністрації в заданих напрямках та досягнути економії бюджетних коштів.

З огляду на викладене вище, суд зазначає, що позивачем нормативно не обґрунтовано відсутність повноважень, щодо можливості прийняття рішення відповідачем 1 щодо ліквідації структурних підрозділів, зокрема аргументи позивача зводяться до аналізу функцій ліквідованого та новостворених структурних підрозділів, з чого робиться висновок, що були наявні посади для працевлаштування позивача.

Суд погоджується з аргументами відповідача та не вбачає порушення норм закону зі сторони відповідачів щодо можливості проведення ліквідації та створення структурних підрозділів облдержадміністрації з передачею їм відповідних функцій ліквідовано органу та як наслідок зміну структури та штатної чисельності структурних підрозділів, тому вважає що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується посилань позивача на судову практику Верховного Суду суд вважає, що висновки суду в даних справах не можуть застосовуватися до спору, який розглядається, оскільки по деяких справах рішення стосується органів Державної митної служби України, які утворюються взагалі зі іншою процедурою, а інші стосуються звільнення на підставі вимог Кодексу законів про працю України, а не Закону України «Про державну службу».

Щодо наказу від 24.06.2021 № 92-к «Про звільнення ОСОБА_2 », суд зазначає наступне.

Питання регулювання відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням, припиненням та визначенням правового статусу державного службовця регулюються Законом України «Про державну службу» (редакція на момент звільнення позивача).

Відповідно до ст. 83 Закону України «Про державну службу», державна служба припиняється, зокрема за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до п. 1-1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Відповідно до ч.3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

З аналізу зазначеної вище норми, чітко вбачається, що обов`язок для суб`єкта призначення запропонувати інше місце роботи робітнику (в даному випадку - Позивачу) виключно у випадку скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу (п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу»).

В при звільненні згідно п. 1-1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», такого обов`язку у суб`єкта призначення законодавчо не встановлено.

Відносини щодо звільнення згідно п. 1 та 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» повністю врегульовані ст. 87 Закону, зокрема ч.3 цієї статті.

Суд звертає увагу, що норми законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, що не врегульовані спеціальним законом.

Тому посилання позивача на норми Кодексу законів про працю є безпідставними та необґрунтованими.

Слід зазначити, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 № 1285-ІХ, ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» містить інший порядок вивільнення працівників за п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» і не містить обов`язку суб`єкта призначення пропонувати при звільнені у зв`язку із ліквідацією інші посади.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що факт саме реорганізації, а не ліквідації, позивачем не доведено під час розгляду справи, аргументи позивача стосовно проведення саме реорганізації були спростовані, як і не знайшли підтвердження доводи позивача стосовно обов`язковість працевлаштування позивача відповідачем та застосування норм трудового законодавства.

Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так як у задоволенні позовних вимог відмовлено, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164, ), Департаменту промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 164, )- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08.11.2021.

Суддя О.В. Конишева