Справа № 500/4150/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/4150/20

04 листопада 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І. за участю:

секретаря судового засідання Семеха В.Т.

представника позивача адвоката Сампари Н.М.

представника відповідача Мурованої І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 № Ф-2575-54 на суму 26539,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2015 у справі №819/3163/14-а задоволено позов Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області та припинено підприємницьку діяльність суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), а тому позивач вважає, що з цього часу він не являється суб`єктом підприємницької діяльності.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 23.03.2021.

22.03.2021 представником позивача подано до суду заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 23.03.2021.

23.03.2021 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в порядку частини третьої статті 123 КАС України у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки спірна вимога від 07.11.2019 №Ф-2575-54 одержана ним особисто 20.11.2019 та не оскаржена згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" протягом десяти календарних днів ні в адміністративному, ні в судовому порядку.

23.03.2021 через відділ документального забезпечення суду від відповідача поступив відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

23.03.2021 в судовому засіданні розгляд справи відкладено на 06.04.2021.

06.04.2021 в судовому засіданні винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано п`ять днів з дня отримання ухвали для подання необхідних документів.

13.04.2021 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла заява про усунення недоліків.

14.04.2021 ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду призначено у адміністративній справі №500/4150/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) судове засідання 23.04.2021.

23.04.2021 ухвалою суду постановленою в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового замінено відповідача Головне управління ДПС у Тернопільській області на правонаступника Головне управління ДПС у Тернопільській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (вулиця Білецька, 1, місто Тернопіль, 46003, ), в судовому засіданні оголошено перерву до 26.04.2021.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 у справі №500/4150/20 про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 06.09.2021 призначено в адміністративній справі №500/4150/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) судове засідання на 04.10.2021.

Від Головного управління ДПС у Тернопільській області 04.10.2021 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступила заява про розгляд даної справи в порядку письмового провадження без участі представника відповідача, з урахуванням заперечень сторони відповідача, викладених в заявах по суті просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.10.2021 розгляд справи №500/4150/20 відкладено на 04.11.2021.

В судовому засіданні 04.11.2021 представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 № Ф-2575-54.

Представник відповідача в судовому засіданні 04.11.2021 проти задоволення позову заперечила та зазначила, що контролюючий орган мав всі передбачені законодавством підстави для винесення спірної вимоги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

Згідно матеріалів справи на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області (Тернопільська ДПІ, Тернопільський район) перебуває фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), стан платника податків "0 - платник податків за основним місцем обліку (основне місце обліку)".

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2015 у справі №819/3163/14-а задоволено позов Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області.

Припинено підприємницьку діяльність суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Так, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 78 КАС України).

07.11.2019 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-2575-54У, відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 станом зі сплати єдиного внеску складає 26539,26 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою про сплату боргу позивач звернувся до Головного управлінням ДПС у Тернопільській області з проханням скасувати безпідставно нарахований борг з єдиного внеску.

Листом від 18.11.2020 №904/6/19-00-05-01-06/25136 Головне управлінням ДПС у Тернопільській області відмовило позивачу у задоволенні його вимоги.

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Законом України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VІІІ) внесено зміни до Закону України від 08.07.2010 №2464-VI, які набули чинності з 01.01.2017, зокрема, щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Відповідно до статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За нормами пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб (пункт 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абзац другий частини першої статті 7 Закону №2464-VI в редакції Закону №1774-VІІІ).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VI мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, є недоїмкою (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, необхідною умовою для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності, а з 01.01.2017 (внесено зміни до Закону №2464-VI) незалежно від отримання доходу від такої діяльності.

Як вже зазначалось, постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 31.01.2015 у справі №819/3163/14-а задоволено позов Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, припинено підприємницьку діяльність суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Постанова не була оскаржена та набрала законної сили 20.02.2015.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції від 01.01.2014) Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі:

прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності;

смерті фізичної особи - підприємця;

постановлення судового рішення про оголошення фізичної особи померлою або визнання безвісно відсутньою;

постановлення судового рішення про визнання фізичної особи, яка є підприємцем, недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності;

постановлення судового рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій (частина перша статті 49 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням, що не пов`язане з банкрутством фізичної особи - підприємця, здійснюється в тому числі опікуном, піклувальником чи управителем майна, зазначеним у судовому рішенні, із застосуванням процедур, установлених частинами одинадцятою - двадцятою статті 47 цього Закону (частина п`ята статті 49 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

За змістом статті 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" убачається, що після надходження документів про припинення державної реєстрації ФОП, державний реєстратор має право, у передбачених випадках, залишити такі документи без розгляду. Згадане правило не розповсюджується на судове рішення про припинення підприємницької діяльності.

У разі, якщо відсутні підстави для залишення документів без розгляду, до ЄДРПОУ має бути внесений запис про припинення державної реєстрації ФОП.

Строк державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем не повинен перевищувати одного робочого дня з дати надходження документів для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем (частина вісімнадцята статті 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

Статтею 49-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" також передбачена спрощена процедура реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, яка проводиться державним реєстратором на підставі судового рішення про:

скасування (визнання недійсною) державної реєстрації фізичної особи - підприємця у випадках, передбачених законом, у разі якщо таке рішення прийнято судом до 1 липня 2004 року, крім судового рішення про визнання фізичної особи - підприємця банкрутом;

припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язане з банкрутством, якщо таке рішення прийнято судом після 1 липня 2004 року та в разі ненадання державному реєстратору протягом трьох років з дати опублікування у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації оголошення про постановлення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язане з банкрутством, документів, перелік яких визначено частиною одинадцятою статті 47 цього Закону (частина перша статті 49-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

За наявності підстав, визначених частиною першою цієї статті, державний реєстратор розпочинає процес проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

З цією метою державний реєстратор вносить до Єдиного державного реєстру запис про те, що ним розпочато процес проведення спрощеної процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (частина друга статті 49-1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців").

За висновком суду Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в редакції від 01.01.2014 не визначав чіткого та зрозумілого порядку припинення фізичної особи-підприємця за рішенням суду, натомість, створив прогалину права, за якої дії державного реєстратора: "внесення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності ФОП" та "державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП", - неможливо ототожнити.

Відтак, з юридичного факту надходження судового рішення про припинення підприємницької діяльності ФОП, як документа, на підставі якого проводиться державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП, порядок вчинення такої реєстраційної дії не було передбачено.

Стаття 47 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" не визначає ані підстав залишення без розгляду судового рішення, ані строків або підстав відстрочення реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП.

Отже, відсутність чіткого порядку припинення підприємницької діяльності ФОП на підставі судового рішення створила умови правової невизначеності, за якої правомірні сподівання особи нівелюються браком передбачених законом повноважень державного органу.

У даному випадку позивач законно очікував, що судове рішення про припинення підприємницької діяльності має наслідком державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП та позбавляє його обов`язку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплачувати ЄСВ як ФОП у подальшому.

Відповідач, надсилаючи оскаржувану вимогу, керувався відомостями з ЄДРПОУ та ІКПП.

За висновком суду, Головне управління ДПС у Тернопільській області, обліковуючи борг зі сплати ЄСВ діяло в межах повноважень, визначених чинними нормативно-правовими актами, використовуючи при цьому податкову інформацію, на зміст якої вплинула несвоєчасна державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

У той же час, відповідно до статті 3 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Як вже зазначалось, підстава для виникнення обов`язку самостійно нараховувати та сплачувати ЄСВ за пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" є факт поточного статусу державної реєстрації особи ФОП. Такий обов`язок виникає з дати державної реєстрації ФОП та припиняється державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності ФОП.

Судом встановлена наявність прогалини в Законі України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (в редакції від 01.01.2014) щодо порядку припинення підприємницької діяльності ФОП за рішенням суду.

Відтак, особливості регламентації порядку державної реєстрації припинення ФОП, у даному випадку призвели до ситуації, за якої позивач не позбулась статусу платника ЄСВ за пунктом 4 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Таким чином, прогалина права у сфері державної реєстрації призвела до браку законодавчого визначення умов сплати ЄСВ, якою, поміж інших, є умова позбавлення статусу платника єдиного внеску.

Наведені обставини створили умови правової невизначеності, за якої, в межах даної адміністративної справи, припускається множинне трактування прав та обов`язків позивача.

З формальних підстав Головне управління ДПС у Тернопільській області правомірно нарахувало ЄСВ та надіслано вимогу про сплату недоїмки, оскільки відомостей про здійснення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за ЄДРПОУ достатньо для кваліфікації такого ФОП як платника ЄСВ.

З іншої сторони, принципи збору та ведення обліку єдиного внеску не допускають порушення законодавчого визначення умов його сплати, на які, у даному випадку, вплинули обставини, що виникли в сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні по справі "Лелас проти Хорватії" (заява №55555/08, п.74, від 20 травня 2010 року), відзначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в даному наявні підстави для визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 №Ф-2575-54.

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн згідно квитанції №0.0..1 від 14.12.2020.

Позов підлягає задоволенню повністю, а тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Тернопільській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2019 № Ф-2575-54.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн, сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 14.12.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 08 листопада 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.