Справа № 160/12609/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
27.01.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем було зазначено, що ОСОБА_1 має трудовий стаж, який доводиться належними записами у трудовій книжці НОМЕР_2 та додатковими документами (уточнюючими довідками). Станом на 31.12.2003 року позивач мав 28 років трудового стажу; станом на 15.01.2019 року 43 роки трудового стажу; 17.09.2020 року позивач ОСОБА_1 досяг пенсійного віку 60 років і, ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся із заявою до відповідача (його територіальною відділення) про призначення йому пенсії за віком. Відповідач відмовив позивачу у зарахуванні йому трудового стажу згідно записів у трудовій книжці за періоди : з 22.05.1984 по 19.08.1984 в автоколонні СМП «Укртюменжилстрой», оскільки запис про роботу не завірений підписом керівника підприємства; з 20.09.1984 по 05.08.1986 на штампі при прийнятті на роботу та на печатці якою завірено звільнення з роботи, неможливо визначити назву підприємства ; з 06.08.1986 по 31.05.1988 в Управлінні механізованих робіт № 2 тресту «Ноябрьскнефтеспецстрой» так як на печатці, якою завірено звільнення з роботи, неможливо визначити назву підприємства; з 27.11.1992 року по 27.06.1994 року Софіївське управління зрошувальних мереж машиніст насосної станції № 4. Адвокат позивача неодноразово звертався із запитами та скаргами до відповідача, проте вирішити спір в позасудовому порядку не вдалося.
Позивач вважає, що доводи відповідача є необгрунтованими, оскільки усі записи в трудовій книжці відповідають вимогам законодавства України (зазначені дати, номери наказів про прийняття на роботу та про звільнення з роботи), а щодо роботи позивача у Софіївському управлінні зрошувальних мереж надано уточнюючу довідку про трудовий стаж.
Крім того, позивачем зазначено, що щодо відмови відповідача у зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботи позивача з 01.07.1994 по 31.07.1999, з 01.01.2000 по 31.07.2000, та з 01.01.2001 по 31.12.2003 на посаді голови Селянського фермерського господарства «Кобець ІК», оскільки запис про роботу не завірений печаткою та відсутні дані про сплату страхових внесків, то ОСОБА_1 надав відповідачу довідку про підтвердження наявності трудового стажу від 22.05.2021 року, а також трудову книжку НОМЕР_2 із сторінками № 14,15,16 записи № 17,18,19,20,21, де зазначено про його роботу на посаді голови селянського (фермерського) господарства «Кобець-ІК» з 22.03.1993 року по 31.12.2003 року, і на посаді голови фермерського господарства «Кобець-ІК» з 20.01.2004 по 15.01.2019 року.
Разом із тим, відносно сплати внесків на обов`язкове соціальне (пенсійне) страхування, позивач звертає увагу, що звертався до Державної податкової служби України (ГУ ДПС у Дніпропетровській області) про надання йому довідки про сплату селянським (фермерським) господарством «Кобець -ІК» соціальних внесків, але отримано відповідь від 25.03.2021 року пре неможливість надати таку інформацію за період з 1993 року по 2003 рік.
Позивач також зауважує, що такі внески ним сплачувалися відповідно до діючого на той час законодавства і, відсутність у державних органів інформації про таку сплату не може бути підставою для неврахування позивачу трудового стажу за період з 01.01.1993 року по 31.12.2003 року, про що свідчать копії відповіді ДПС від 25.03.2021 року і Новопільської сільської ради від 08.02.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного від 02.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідача для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача та встановлено строк для їх подання.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
26.08.2021 від до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з матеріалами пенсійної справи позивача. У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні з огляду на те, що 07.12.2020 позивачем подано заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розглянувши усі наявні документи та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, на момент звернення за призначенням пенсії стаж позивача складає 17 років 05 місяців 20 днів, у зв`язку з чим листом від 15.12.2020 за №0400-010303-8/120214 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області повідомило позивача, про відсутність загального страхового стажу для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-ІУ (позивач має 17 років 05 місяців 20 днів при необхідних 27 роках).
Відповідачем також вказано, що відповідно до розрахунку стажу від 11 серпня 2021 року спірні періоди з 22.05.1984 по 19.08.1984, з 20.09.1984 по 05.08.1986, з 06.08.1986 по 31.05.1988 зараховані до загального страхового стажу як для визначення права на пенсію за віком так і для розрахунку коефіцієнту страхового стажу. Отже, на думку відповідача, позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.
Окрім того, щодо зарахування до загального страхового стажу, що дає право на вихід на пенсію за віком, періодів роботи з 01.07.1994 по 31.07.1999, з 01.01.2000 по 31.07.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2003 та з 20.01.2004 по 15.01.2019 відповідач посилався на те, що за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, які наявні в матеріалах пенсійної справи (форма ОК-5), інформація про сплату внесків за вказані періоди відсутня, відповідно, для зарахування вищезазначених періодів роботи до загального страхового стажу немає законних підстав.
Поряд із цим, відповідачем звернута увага суду на той факт, що відповідно до записів №17-21 трудової книжки НОМЕР_2 позивач працював на посаді голови Селянського фермерського господарства «Кобець і К». Згідно довідки, яка підписана бухгалтером СФГ «Кобець і К» з 01.07.1994 по 04.12.2020 ОСОБА_1 дійсно працював головою і трактористом-машиністом 2 класу в СФГ «Кобець і К». При цьому, відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Оскільки позивач є головою підприємства СФГ «Кобець і К», а тому як страхувальник зобов`язаний був сплачувати страхові внески. Відповідачем зараховано лише періоди з 01.08.1999 по 31.12.1999, з 01.08.2000 по 31.12.2000, з 30.09.2007 по 01.10.2007, з 01.02.2010 по 28.02.2010, з 31.10.2010 по 01.11.2010, з 01.05.2011 по 01.05.2011, 30.10.2012 по 30.11.2012, з 20.02.2014 по 31.10.2014 та з 01.10.2019 по 07.10.2019 за які позивачем (як головою СФГ «Кобець і К») було сплачено страхові внески, що підтверджується розрахунком стажу та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5).
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області посилається на те, що не має права та не має можливості здійснити коригування, зміну або виправлення у відомостях про застраховану особу (в даному випадку стосовно позивача), які були подані (або не були подані) відповідним страхувальником.
На думку відповідача, з вищевикладеного вбачається, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правомірними, ґрунтуються на нормах чинного законодавства з питань пенсійного забезпечення.
Водночас, відповідачем наголошено на дискреційності повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідно до яких прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів є виключними повноваженнями відповідача, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.
Суд зазначає, що за приписами ст.263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При цьому, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч.6 ст.120 КАС України).
В силу вимог ст.263 КАС України адміністративна справа мала бути розглянута судом до 01.09.2021, проте у зв`язку з перебуванням головуючого судді Юхно І.В. у відпустці у період з 25.08.2021 по 08.09.2021 суд розглядає справу по суті у перший робочий день 09.09.2021.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим 26.02.1999 Криворізьким РВ УМВС України в Дніпропетровській області.
07.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з відповідним пакетом документів.
Листом відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про відмову в призначенні пенсії» від 15.12.2020 №0400-010303-8/120214 позивачеві повідомлено, що згідно наданих документів 07.12.2020 року для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії, через відсутність необхідного стажу роботи. Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менш, як 27 років, та звертаються за призначенням пенсії з 01.01.2020 по 31.12.2020. За документами, які були надані для призначення пенсії, страховий стаж позивача становить 17 років 5 місяців 20 днів, при необхідному 27 років. Додатково повідомлено, що до загального стажу не зараховано період з 27.11.1992 по 27.06.1994 (порядковий номер № 15-16), оскільки в наказі при прийняті на роботу є виправлення, та з 01.07.1994 по 04.12.2020 (порядковий номер № 17-18), так як відсутня печатка підприємства.
03.05.2021 адвокатом Умріхіним О.В. направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області скаргу №39 в порядку ст.19,20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», у якій просив розглянути додатково заяву ОСОБА_1 про призначення йому пенсії за віком, дослідити його пенсійну справу і надані документи, опитати свідків щодо яких буде надане додатково клопотання, зарахувати до загального трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 стаж його роботи у Софіївському Управлінні зрошувальних систем з 27.11.1992 року по 27.06.1994 року, а також стаж його роботи у ФГ «Кобець ІК» з 22.03.1993 року по 15.01.2019 року; здійснити призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.
- з 22.05.1984 по 19.08.1984 в Автоколонне СМП «Укртюменжилстрой» (російською мовою), оскільки запис про роботу не завірений підписом керівника підприємства або уповноваженої ним особи:
- з 20.09.1984 по 05.08.1986 на штампі при прийнятті на роботу та на печатці, якою завірено звільнення з роботи, неможливо визначити назву підприємства, установи, організації;
- з 06.08.1986 по 31.05.1988 в Управлінні механізованих робіт № 2 тресту «Ноябрьскнефтеспецстрой» (російського мовою), так як на печатці, якою завірено звільнення з роботи, неможливо визначити назву підприємства;
- з 01.07.1994 по 31.07.1999, з 01.01.2000 по 31.07.2000 та з 01.01.2001 по 31.12.2003 на посаді голови Селянського фермерського господарства «Кобець і К», оскільки запис про роботу не завірений печаткою та відсутні дані про сплату страхових внесків. Таким чином, страховий стаж роботи ОСОБА_1 складає 15 років 1 місяць 10 днів, з урахуванням періоду роботи в Софіївському управлінні зрошувальних систем (довідка від 10.12.2020 № 29). Для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 зазначених періодів роботи, необхідно надати підтверджуючі довідки або інші первинні документи (виписки із наказів, особові рахунки, відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики та інші документи, які містять відомості про періоди роботи), а за період роботи у Селянському фермерському господарстві «Кобець і К» відомості про сплату внесків на соціальне страхування.
В подальшому, адвокат ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зі скаргою від 08.06.2021 №43 в порядку ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», у якій просив:
- розглянути доводи скарги щодо різності показань трудового стажу ОСОБА_1 у офіційних документах, які видані посадовими особами ГУПФУ;
- розглянути доводи скарги щодо неправомірності дій посадових осіб щодо неврахування ОСОБА_1 трудового стажу за періоди 20.09.1984 по 05.08.1986, 06.08.1986 по 31.05.1988;
- зарахувати ОСОБА_3 стаж його роботи у селянському (фермерському) господарстві «КОБЕЦЬ-ІК» та в фермерському господарстві «КОБЕЦЬ-ІК» на підстав наданої довідки про підтвердження наявності трудового стажу від 20.05.2021 року;
- надати єдину і однозначну офіційну письмову інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 трудового (страхового) стажу з усіма розрахунками періодів цього стажу, а також офіційне рішення ГУПФУ у Дніпропетровській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії або відмові в цьому;
- розглянути цю скаргу керівником ГУПФУ у Дніпропетровській області особисто та надати на неї вичерпну відповідь.
У якості додатків у зазначеній скарзі було вказано: довідка про підтвердження наявності трудового стажу (ордер, свідоцтво адвоката надавалися у скарзі № 39 від 03.05.2021 року).
Не погоджуючись з відмовою в зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 22.05.1984 по 19.08.1984, з 06.08.1986 по 31.05.1988, з 01.07.1994 по 31.07.1999, з 01.01.2000 по 31.07.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2003; з 20.01.2004 по 15.01.2019, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.
Із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судом встановлено, що позивач з 1976 по 1979 року навчався в СПТУ №9 м. Кривого Рогу (диплом НОМЕР_4 ) та в подальшому працював:
- 30.07.1979-22.10.1979 водієм III класу у колгоспі «Комінтерн»;
- 25.10.1979-31.10.1981 служба в Радянській Армії;
- 17.12.1981-09.04.1984 водієм автогаражу в колгоспі «Комінтерн»;
- 22.05.1984-19.08.1984 водієм ІІІ класу в СМП «Укртюменжилстрой» Автоколонна (мовою оригіналу);
- 20.09.1984-05.08.1986 в Управлінні Механізованих Робіт № 1 тресту «Ноябрьскнефтеспецстрой» водієм IIІ класу;
- 06.08.1986-31.05.1988 в Управлінні Механізованих робіт № 2 тресту «Ноябрьскнефтеспецстрой» водієм III класу;
- 16.06.1988-18.11.1992 в колгоспі «Комінтерн» водієм автогаражу;
- 27.11.1992-27.06.1994 у Софіївському управлінні зрошувальних мереж машиніст насосної станції № 4;
- 22.03.1993-31.12.2003 головою Селянського фермерського господарства «Кобець-ІК»;
- 20.01.2004-15.01.2019 року головою Селянського фермерського господарства «Кобець-ІК».
- 01.09.1976-20.07.1979 02 роки 10 місяців 20 днів (навчання у вищих/средн. НЗ);
- 30.07.1979-22.10.1979 00 років 02 місяці 23 дні;
- 25.10.1979-31.10.1981 2 роки 00 місяців 07 днів (військова служба строкова);
- 17.12.1981-09.04.1984 02 роки 03 місяці 23 дні;
- 22.05.1984-19.08.1984 00 років 02 місяці 28 днів;
- 20.09.1984-05.08.1986 01 рік 10 місяців 16 днів;
- 06.08.1988-31.05.1988 01 рік 09 місяців 26 днів;
- 16.06.1988-18.11.1992 04 роки 05 місяців 03 дні;
- 01.08.1999-31.12.1999 00 років 05 місяців 00 днів;
- 01.08.2000-31.12.2000 00 років 05 місяців 00 днів;
- 30.09.2007-01.10.2007 00 років 00 місяців 10 днів;
- 01.02.2010-28.02.2010 00 років 00 місяців 06 днів;
- 31.10.2010-01.11.2010 00 років 00 місяців 11 днів;
- 01.05.2011-01.05.2011 00 років 00 місяців 01 день;
- 30.10.2012-30.11.2012 00 років 00 місяців 11 днів;
- 20.02.2014-31.10.2014 00 років 08 місяців 10 днів;
- 01.10.2019-07.10.2019 00 років 00 місяців 05 днів.
В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що відповідачем не зараховано до загального (страхового) стажу роботи позивача періоди роботи з 01.07.1994 по 31.07.1999, з 01.01.2000 по 31.07.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2003 та з 20.01.2004 по 15.01.2019. Підставою для відмови в зарахуванні до загального (страхового) стажу роботи вказаних періодів роботи позивача стала відсутність інформації про сплату страхових внесків позивачем (як головою СФГ «Кобець і К»).
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV; тут і далі в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Водночас, у статті 1 Закону №1058-IV визначено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
- застрахована особа фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
- персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік) організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
- страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
- страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
- страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
За приписами статті 113 Закону №1058-IV держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 24 вказаного Закону страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено частинами 4-6, 9 статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.
Згідно із положеннями частини 10 статті 20 Закону №1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058-IV).
Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Тобто, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено саме на роботодавця, який здійснює нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Так, в ході судового розгляду судом встановлено, що в незараховані до страхового стажу періоди з 01.07.1994 по 31.07.1999, з 01.01.2000 по 31.07.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2003 та з 20.01.2004 по 15.01.2019, позивач працював Головою СФГ «Кобець і К» згідно записів трудової книжки.
Крім того, наявна у матеріалах справи копія довідки без дати та номеру за підписом бухгалтера СФГ «Кобець і К» Т.П. Кобець (працює без печатки) свідчить про те, що у період з 01.07.1994 по 04.12.2020 ОСОБА_1 дійсно працював головою і трактористом-машиністом 2 класу в СФГ «Кобець і К».
Суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що позивач як голова СФГ «Кобець і К», тобто страхувальник, зобов`язаний був сплачувати страхові внески за вказаний період та в разі несплати таких внесків має нести відповідальність за їх несплату.
Проте, суд зазначає, що відповідальність за несплату страхових внесків визначається як Законом №1058-IV, так і іншими актами чинного законодавства (зокрема, Кодексом України про адміністративні правопорушення), та серед видів такої відповідальності відсутній таких вид, як позбавлення особи, яка працювала головою СФГ, права на пенсійне забезпечення.
Разом із тим, суд зазначає, що позивачем до суду надана довідка від 08.02.2021 №07, видана виконкомом Новопільскої сільської ради, яка з 10.12.2020 є правонаступником Златоустівської сільської ради, з якої вбачається, що СФГ «Кобець і К» з 22.02.1993 року і по день видачі довідки дійсно зареєстроване на території Златоустівської сільської ради, в зазначений період здійснювало діяльність по вирощуванню сільськогосподарських культур, сплачувало податки в повному обсязі.
Суд зазначає, що з 01.01.1999 до набрання чинності Податковим кодексом механізм справляння фіксованого сільськогосподарського податку, що сплачується сільськогосподарськими товаровиробниками у грошовій формі визначався Законом України «Про фіксований сільськогосподарський податок» від 17.12.1998 року №320-XIV (далі Закон №320).
Так, статтею 6 Закону №320, в первинній редакції від 17.12.1998 року, визначено порядок зарахування фіксованого сільськогосподарського податку до бюджетів і державних цільових фондів, згідно якого платники податку перераховують у визначений строк кошти на окремий рахунок відділень Державного казначейства України у районах. Також визначено, що відділення Державного казначейства України у районах наступного дня після надходження коштів перераховують суми фіксованого сільськогосподарського податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 30 відсотків, на обов`язкове державне пенсійне страхування - 68 відсотків, на обов`язкове соціальне страхування - 2 відсотки. Зазначені відділення повідомляють відповідний орган державної податкової служби про загальну суму податку та її розмежування.
Отже, сплата збору на соціальне страхування входила до фіксованого сільськогосподарського податку.
В редакції від 24.06.2004 року Закону №320 вищезгадана стаття теж визначала порядок зарахування фіксованого сільськогосподарського податку до бюджетів і державних цільових фондів. Також в ній було зазначено, що платники податку перераховують у визначений строк кошти на окремий рахунок відділень Державного казначейства України у районах за місцем розташування земельної ділянки. Однак, в даній редакції немає застережень щодо відрахувань на пенсійне та обов`язкове соціального страхування.
В подальшому (в редакції від 23.12.2004 до 02.12.2010) стаття 6 Закону №320 була викладена у такій редакції: «платники податку перераховують у визначений строк загальну суму коштів на відповідний рахунок місцевого бюджету за місцем розташування земельної ділянки».
Частина 3 статті 1 Закону №320 (в усіх редакціях у період з 17.12.1998 по 02.12.2010) вказувала, що інші податки та збори (обов`язкові платежі), визначені Законом України «Про систему оподаткування», сплачуються сільськогосподарськими товаровиробниками в порядку і розмірах, визначених законодавчими актами України.
Частиною 2 статті 1 Закону №320 (в редакції, що діяла з 23.12.2004 по 02.12.2010) визначався перелік податків, в рахунок яких сплачується фіксований сільськогосподарський податок, в такому переліку у вказаний період були відсутні страхові внески (збір на обов`язкове соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування).
Отже, за період з 23.12.2004 по 02.12.2010 відрахування на страхові внески в порядку частини 3 статті 1 Закону №320 повинні були здійснюватися окремо від сплати фіксованого сільськогосподарського податку.
З прийняттям Податкового кодексу України 02.12.2010 року правове регулювання взаємовідносин зі справляння фіксованого сільськогосподарського податку здійснювалось главою 2 ПК України.
Так, пунктом 2 статті 307 ПК України визначено, що податки і збори, не зазначені у пункті 307.1 цієї статті, сплачуються платником податку в порядку і розмірах, установлених цим Кодексом, а єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - в порядку, визначеному Законом України від 08.07.2010 №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Вказана норма статті 307 ПК України діяла з 02.12.2010 року до 31.12.2014.
Тобто, як за період із 23.12.2004 по 02.12.2010 року в порядку Закону №320, так і за період з 02.12.2010 до 31.12.2014 в порядку глави 2 ПК України відсутнє автоматичне відрахування відповідних сум для зарахування страхових внесків для платників фіксованого сільськогосподарського податку.
З 01.01.2015 сільськогосподарські виробники, які у вищезазначених випадках були платниками фіксованого сільськогосподарського податку в порядку розділу XIV ПК України перейшли у четверту групу платників єдиного податку.
Суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем в порушення обов`язку доказування не надано доказів того, що СФГ «Кобець і К» не сплачувався фіксований сільськогосподарський податок у спірний період. Крім того, як вбачається із довідки виконкому Новопільскої сільської ради від 08.02.2021 №07 зауваження щодо сплати СФГ «Кобець і К» податків у вказаний період відсутні.
Водночас, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень судом не встановлено наявності судових рішення щодо стягнення з СФГ «Кобець і К» (код 24612624) будь-яких податків у судовому порядку, в тому числі й страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування спірних періодів роботи позивача з 01.07.1994 по 31.07.1999, з 01.01.2000 по 31.07.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2003 та з 20.01.2004 по 15.01.2019 до страхового стажу ОСОБА_1 .
Разом із цим, суд враховує, що періоди роботи ОСОБА_1 з 01.08.1999 по 31.12.1999, з 01.08.2000 по 31.12.2000, з 30.09.2007 по 01.10.2007, з 01.02.2010 по 28.02.2010, з 31.10.2010 по 01.11.2010, з 01.05.2011 по 01.05.2011, 30.10.2012 по 30.11.2012, з 20.02.2014 по 31.10.2014 та з 01.10.2019 по 07.10.2019 зараховані пенсійним органо до страхового стажу позивача.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Головним управління Пенсійного фонду Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області протиправно незараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 22.03.1993 по 31.12.2003 та з 20.04.2004 по 15.01.2019 на посаді голови СФГ «Кобець і К».
В той же час, суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача про незарахування до його страхового стажу періодів роботи з 22.05.1984 по 19.08.1984 в автоколоні СМП «Укртюменьжитлобуд», з 20.09.1984 року по 05.08.1986 в Управлінні Механізованих Робіт № 1 тресту «Ноябрьскнефтеспецстрой» водієм II класу; з 06.08.1986 по 31.05.1988 в Управлінні механізованих робіт № 2 тресту «Ноябрьськнафтоспецбуд», оскільки з наявного в матеріалах справи розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 вбачається, що вказані періоди зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача в повному обсязі.
Разом із цим, вирішуючи питання щодо захисту порушених прав позивача, суд звертає увагу, що відповідно до положень частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Поряд із цим, суд наголошує, що обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Наведена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 по справі №806/2421/16 (провадження № 11-675апп19), а також неодноразово підтримана, зокрема, Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду від 30.04.2021 у справі № 620/2525/19.
Крім того, суд наголошує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Крім того, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Фактично, необхідною передумовою застосування частини 2 статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.
Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд звертає увагу, що пунктом 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1) встановлено, що при прийманні документів, орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Водночас, доказів здійснення перевірки, внаслідок якої відповідач дійшов висновку про неоможливість зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 з 22.05.1984 по 19.08.1984, з 20.09.1984 по 05.08.1986, з 06.08.1986 по 31.05.1988, відповідачем в порушення визначеного ч.2 ст.77 КАС України обов`язку доказування до суду надано не було.
З огляду на вищевикладене, оскільки з розрахунку страхового стажу позивача вбачається, що роботи ОСОБА_1 з 22.05.1984 по 19.08.1984, з 20.09.1984 по 05.08.1986; з 06.08.1986 по 31.05.1988 зараховані до страхового стажу останнього, то суд доходить висновку, що нележаним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 22.03.1993 по 31.12.2003 та з 20.04.2004 по 15.01.2019 на посаді голови СФГ «Кобець і К», а також зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 07.12.2020 про призначення пенсії та провести розрахунок страхового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).
Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 22.07.2021 року №ПН2573542, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 605,30 грн.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оформленого листом відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про відмову в призначенні пенсії» від 15.12.2020 №0400-010303-8/120214.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 22.03.1993 по 31.12.2003 та з 20.04.2004 по 15.01.2019 на посаді голови СФГ «Кобець і К».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.12.2020 про призначення пенсії за віком та провести розрахунок страхового стажу для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 605,30 грн. (шістсот п`ять гривень тридцять копійок).
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно