Справа № 500/1552/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 500/1552/21 пров. № А/857/17023/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 500/1552/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області про стягнення невиплаченої вихідної допомоги при звільненні,-

суддя в 1-й інстанції Баранюк А. З.,

час ухвалення рішення 18.08.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області , в якому просив стягнути з Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Тернопільській області на його користь недоплачений розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в сумі 81715,21 грн та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби цивільного захисту з урахуванням посадового окладу, додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені за останньою штатною посадою, яку займав ОСОБА_1 станом на дату звільнення зі служби з урахуванням вже виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що згідно з витягом з наказу від 16 червня 2014 року №165 ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника караулу 15 державної пожежно-рятувальної частини Управління ДСНС у Тернопільській області, після закінчення навчання у Львівському державному університеті безпеки життєдіяльності, шляхом укладання контракту терміном на три роки. Позивачу тим самим наказом було встановлено з 16 червня 2014 року посадовий оклад у розмірі 900 гривень. Зазначає, що згідно з Наказом від 06 листопада 2015 року №607 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади, та прикомандировано до Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської області, де останній був обраний депутатом, та знятий з грошового забезпечення з 08 листопада 2015 року на виконання норм законодавства «Про статус депутатів місцевих рад» та пункту 80 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу. Також зазначає, що судом першої інстанції вказано, що при звільненні позивача зі служби нарахування та виплата одноразової грошової допомоги мала здійснюватися враховуючи посадовий оклад, усі надбавки та премії, що були встановлені за останньою штатною посадою, яку займав ОСОБА_1 саме станом на дату звільнення зі служби, а не з посади, однак вказане твердження суду є суб`єктивним, та таким, шо не має об`єктивного обґрунтування. Головне управління погоджується з нечіткістю норм права, що передбаченні законодавцем у цьому абзаці Наказу: для осіб рядового і начальницького складу, які на день звільнення зі служби перебували в розпорядженні відповідних начальників органів управління (підрозділів), - посадовий оклад за останньою штатною посадою, оклад за спеціальним званням, установлений на день звільнення зі служби, додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені наказом органу управління (підрозділу) за останніми штатними посадами, однак зауважує наступне - те, що не бралось до уваги судом першої інстанції, а саме: слово установленний, оскільки єдиний посадовий оклад, який був установлений позивачу - це оклад у розмірі 900 гривень наказом від 16 червня 2014 року № 165 та після 5 років роботи позивача на посаді голови сільської ради, за його власною ініціативою, було звільнено з служби наказом по особовому складу від 01 грудня 2020 року №333, у зв`язку із закінченням строку контракту та не укладанням нового контракту про проходження служби цивільного захисту і виплачено грошове забезпечення із врахуванням посадового окладу, встановлено наказом від 16 червня 2014 року № 165. Таким чином, вважає розрахунок з позивачем здійснено правильно, відповідач діяв у межах норм чинного законодавства. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Крім того, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням у частині застосованого способу захисту, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в цій частині прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає зміні, покликаючись на те, що у заявленому позові просив стягнути з відповідача невиплачений розмір вихідної допомоги в сумі 81715,21 грн, однак судом першої інстанції залишено поза увагою розрахунок розміру вихідної допомоги, наведений ним та визначену конкретну суму, яка підлягала для стягнення. Звертає увагу, що нарахована грошова допомога при звільненні ОСОБА_1 мала бути розрахована наступним чином: 5212,96 (оклад за посадою)+1429,36 (оклад за званням)+2324,81 (надбавка за вислугу)+4483,56 (надбавку за особливості проходження служби)+3544,81 (премія)=16995,5x50% (п.3 розділу ХХVІІ "Грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту" Інструкції № 623) х 11 років (п.8 розділу XXVII "Грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту" Інструкції №623) =93475,25 грн. Оскільки йому виплачені грошові кошти в сумі 11760,04 грн, тому невиплаченою залишається сума в розмірі 81715,21 грн. Таким чином, вважає, що ефективним способом захисту його прав є стягнення невиплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 81715,21 грн. Просить змінити рішення суду першої інстанції в частині застосованого способу захисту прав позивача та стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Тернопільській області на його користь недоплачений розмір одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в сумі 81715,21 грн.

Відзиви на апеляційні скарги сторонами подані не були. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Представник відповідача Удич А. Б. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими та заперечив проти апеляційної скарги позивача. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Позивач та представник позивача у судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без їхньої участі та зазначив, що підтримує доводи своєї апеляційної скарги, проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечує, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі позивача та його представника за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом від 16 червня 2014 року №165 ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника караулу 15 державної пожежно-рятувальної частини Управління ДСНС у Тернопільській області.

Відповідно до Наказу від 06 листопада 2015 року №607 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади, зараховано в розпорядження начальника Управління ДСНС України у Тернопільській області та прикомандировано до Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської області. Згідно з цим наказом позивач з 08 листопада 2015 року був знятий з грошового забезпечення.

01 грудня 2020 року наказом Управління ДСНС у Тернопільській області №333 ОСОБА_1 було звільнено зі служби цивільного захисту за пунктом 176 підпугктом 1 (у зв`язку із закінченням строку контракту) та виключено з кадрів ДСНС України та зі списків особового складу УДСНС України в Тернопільській області з 01 грудня 2020 року, з одночасним встановленням виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 календарних років служби.

Позивачу було нараховано та виплачено вихідну допомоги у розмірі 11760,04 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції також встановлено, що вихідна допомога була розрахована із врахуванням грошового забезпечення, що було встановлене станом на 2015 рік за останньою штатною посадою, яку займав ОСОБА_1 під час проходження служби цивільного захисту.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся в суд із цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача зі служби нарахування та виплата одноразової грошової допомоги мала здійснюватися враховуючи посадовий оклад, усі надбавки та премії, що були встановлені за останньою штатною посадою, яку займав ОСОБА_1 саме станом на дату звільнення зі служби, а не з посади, а тому з метою ефективного та належного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби цивільного захисту з урахуванням посадового окладу, усіх надбавок та премій, що були встановлені за останньою штатною посадою, яку він займав станом на дату звільнення зі служби.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.99 Кодексу цивільного захисту України (далі-КЦЗ України) передбачає, що до персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту належать особи рядового і начальницького складу, які проходять службу цивільного захисту за контрактом, державні службовці та інші працівники, з якими укладається трудовий договір.

Згідно з ч.1 ст.101 КЦЗ України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Ч.2 ст.101 КЦЗ України передбачає, що порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч.1 ст.115 КЦЗ України держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до ст.125 КЦЗ України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обов`язків. Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року №593 "Про затвердження Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України" (далі - Положення №593) врегульовано порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та питання, пов`язані з перебуванням громадян України в резерві служби цивільного захисту.

Так, пп.3,4 вищезазначеного Положення №593 передбачають, що особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом, приймають присягу служби цивільного захисту і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання, а також належать до персоналу (кадрів) ДСНС України.

За приписами п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

П.3 Постанови КМУ №704 передбачає, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Згідно з п.3 Постанови КМУ №704 з метою визначення умов та розмірів виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року №623, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 року за №936/32388, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі Інструкція № 623).

Вищезазначена Інструкція №623 визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до п.3 розділу І "Загальні положення" Інструкції №623 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

П.8 розділу XXVII "Грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту" Інструкції №623 передбачає, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту керівником відповідного органу управління (підрозділу), за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з п.12 розділу XXVII "Грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту" Інструкції №623 особам рядового і начальницького складу, які в разі звільнення зі служби цивільного захисту мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця грошова допомога, включаються:

- для осіб рядового і начальницького складу, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за спеціальним званням і додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені наказом органу управління (підрозділу) на день звільнення:

- для осіб рядового і начальницького складу, які на день звільнення зі служби перебували в розпорядженні відповідних начальників органів управління (підрозділів), - посадовий оклад за останньою штатною посадою, оклад за спеціальним званням, установлений на день звільнення зі служби, додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені наказом органу управління (підрозділу) за останніми штатними посадами.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються за закінченням строку контракту, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому, для осіб рядового і начальницького складу, які на день звільнення зі служби перебували в розпорядженні відповідних начальників органів управління (підрозділів), до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця грошова допомога, включаються: посадовий оклад за останньою штатною посадою, оклад за спеціальним званням, установлений на день звільнення зі служби, додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені наказом органу управління (підрозділу) за останніми штатними посадами.

Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення навчання у Львівському державному університеті безпеки життєдіяльності, ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника караулу 15 державної пожежно-рятувальної частини Управління ДСНС у Тернопільській області шляхом укладання контракту терміном на три роки та встановлено посадовий оклад у розмірі 900 грн, що підтверджується витягом з наказу від 16 червня 2014 року №165 ( а.с.12)

При цьому, з копії наказу №607 від 06 листопада 2015 року (а.с. 58) вбачається, що відповідно до Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та пункту 80 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади, зараховано у розпорядження начальника Управління ДСНС України у Тернопільській області та прикомандировано до Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської області.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не заперечує факту того, що з 08 листопада 2015 року по 01 грудня 2020 року ОСОБА_1 перебував у розпорядженні начальника Управління ДСНС України у Тернопільській області у зв`язку із обранням його головою Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської області та перед звільненням зі служби обіймав посаду начальника караулу 15 державної пожежно-рятувальної частини У ДСНС у Тернопільській області та вислуга років на момент звільнення зі служби скала 11 років 03 місяці 16 днів, разом з тим, не погоджується з визначеним грошовим забезпеченням на момент звільнення зі служби.

За змістом п.84 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу у разі, коли після закінчення строку перебування особи рядового і начальницького складу у розпорядженні керівника (начальника) відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту не вирішено питання подальшого проходження нею служби, така особа звільняється із служби цивільного захисту.

Відповідно до п.12 цього Положення №593 останнім днем проходження служби цивільного захисту вважається день виключення особи рядового і начальницького складу з кадрів ДСНС.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що на виконання норм законодавства «Про статус депутатів місцевих рад» та пункту 80 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу ОСОБА_1 був прикомандирований до Переволоцької сільської ради Бучацького району Тернопільської області та зарахований в розпорядження начальника Управління ДСНС України у Тернопільській області, тобто ОСОБА_1 вважався таким, що проходить службу, оскільки не був виключеним з рядового та начальницького складу кадрів ДСНС.

Враховуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що при звільненні позивача зі служби, нарахування та виплата одноразової грошової допомоги мала здійснюватися враховуючи посадовий оклад, усі надбавки та премії, що були встановлені за останньою штатною посадою, яку займав ОСОБА_1 саме станом на дату звільнення зі служби, а не з посади.

Таким чином, доводи відповідача колегія суддів відхиляє, оскільки такі спростовуються наведеними вище мотивами.

Щодо доводів позивача про те, що ефективним способом захисту його прав є стягнення невиплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 81715,21 грн, то колегія суддів такі відхиляє виходячи з наступного.

Ч.4 ст.245 КАС України передбачає, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми вбачається, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що суд не вправі розраховувати суму стягнення грошового забезпечення позивача, оскільки це є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні позивача зі служби, нарахування та виплата одноразової грошової допомоги мала здійснюватися враховуючи посадовий оклад, усі надбавки та премії, що були встановлені за останньою штатною посадою, яку займав ОСОБА_1 саме станом на дату звільнення зі служби, а не з посади, тому з метою ефективного та належного захисту порушеного права позивача необхідно зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби цивільного захисту з урахуванням посадового окладу, усіх надбавок та премій, що були встановлені за останньою штатною посадою, яку він займав станом на дату звільнення зі служби з врахуванням виплачених сум.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені сторонами в апеляційних скаргах обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 500/1552/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 08 листопада 2021 року.