Справа № 420/17507/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першого Суворовського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив:

- визнати протиправними дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 15.07.2019 ВП 52450028 у розмірі 231538,69 грн.;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 15.07.2019 ВП 52450028 у розмірі 231538,69 грн.

Ухвалою від 19.10.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28 жовтня 2021 року о 16:00 год. Витребувано від Першого Суворовського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №52450028.

Ухвалою від 29.10.2021 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Розпочато розгляд справи спочатку зі стадії відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін з урахуванням особливостей, встановлених ст.ст.268, 269, 271, 287 КАС України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05 листопада 2021 року о 09 год. 30 хв.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у провадженні ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області з 03.10.2016 року перебувало виконавче провадження № 52450028 з примусового виконання виконавчого листа №2-5597/10, виданого 10.12.2010 Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Перший Український Міжнародний банк грошової суми у розмірі 2315386,86 грн.

У подальшому, державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області у зв`язку із поданою стягувачем заявою, у вищенаведеному виконавчому провадженні винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.07.2019 на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України Про виконавче провадження.

Одночасно з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 15.07.2019 у виконавчому провадженні № 52450028, державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області було винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 15.07.2019 ВП № 52450028 у розмірі 231538,69 грн. та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2019, виконавче провадження № 59595336 з примусового виконання постанови ВП № 52450028, виданої 15.07.2019 ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області.

Постановою про передачу виконавчого провадження від 08.08.2019 ВП № 59595336 виконавче провадження № 59595336 на підставі статей 18, 24 Закону України Про виконавче провадження було передано на виконання до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

08.09.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 59595336 на підставі пункту 5 частини 1 статті 37 Закону України Про виконавче провадження.

Позивач вказав, що виконавчий збір був частково стягнутий під час проведення примусових дій у виконавчому провадженні № 33933554, а тому державний виконавець, винісши постанову про стягнення виконавчого збору від 15.07.2019 ВП № 52450028 у розмірі 231538,69 грн., грубо порушив приписи частини 6 статті 28 Закону України Про виконавче провадження, якою встановлено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

04.11.2021 року електронною поштою від відповідача - Першого Суворовського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що Перший Суворовський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не видавав постанову про стягнення виконавчого збору №52450028 від 15.07.2019 року, а лише виконує її. Органом який видав вказаний виконавчий документ є Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відзив на позов не подав.

У судове засідання, призначене на 05 листопада 2021 року на 09:30 год., учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином згідно приписів ст.268 КАС України.

Позивач у заяві про усунення недоліків від 08.10.2021 року просив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Відповідач - Перший Суворовський відділ ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відзиві на позов просив розглядати справу без участі представників відділу.

Відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.9 ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України.

Відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відзив на позовну заяву та витребувані судом матеріали виконавчого провадження не подав.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження ВП № 52450028 з виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси № 2-5597/10 від 10.12.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Перший Український Міжнародний банк грошової суми у розмірі 2315386,86 грн.

15.07.2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №52450028, а саме: виконавчого листа №2-5597/10, виданого 10.12.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Перший Український Міжнародний банк грошової суми у розмірі 2315386,86 грн. (а.с. 9).

Також 15.07.2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №52450028, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 231538,69 грн. (а.с. 5).

19.07.2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченком А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59595336 за постановою №52450028, виданою 15.07.2019 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 231538,69 грн. (а.с. 7).

08.08.2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченком А.В. винесено постанову про передачу виконавчого провадження ВП №59595336, якою постанову №52450028, видану 15.07.2019 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 231538,69 грн. передано до Першого Суворовського відділу ДВС у місті Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 10).

08.09.2021 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Буюклі О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №59595336, якою повернуто стягувачу постанову №52450028, видану 15.07.2019 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 231538,69 грн. (а.с. 8).

Також судом встановлено, що постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20.12.2013 року ВП № 33933554 Другого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2-5597/10, виданого 10.12.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Перший Український Міжнародний банк грошової суми у розмірі 2315386,86 грн., вказаний виконавчий документ було повернуто стягувачу (а.с. 11).

З даної постанови вбачається, що в ході проведення виконавчих дій було звернуто стягнення на заставне нерухоме майно боржника та з коштів від реалізації майна було стягнуто виконавчий збір у розмірі 8727,92 грн.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статей 1, 5 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі - Закон № 1403-VIII).

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно з статтею 10 Закону України Про виконавче провадження № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спір у цій справі виник щодо винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Суд зазначає, що Закон України Про виконавче провадження № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Норми частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону № 1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин суд вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону № 1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Суд зазначає, що виконавчий збір був частково стягнутий під час проведення примусових дій у виконавчому провадженні № 33933554, а тому державний виконавець, винісши постанову про стягнення виконавчого збору від 15.07.2019 ВП № 52450028 у розмірі 231538,69 грн., порушив приписи частини 6 статті 28 Закону України Про виконавче провадження, якою встановлено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Держаним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області не здійснено жодних виконавчих дій, що в результаті призвели до виконання рішення суду щодо стягнення боргу у повному обсязі або частково за виконавчим провадженням № 52450028.

Отже, державним виконавцем незаконно винесена постанова про стягнення виконавчого збору від 15.07.2019 ВП № 52450028 у розмірі 231538,69 грн., оскільки виконавчий збір за виконавчим листом № 2-5597/10, виданим 10.12.2010 Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Перший Український Міжнародний банк грошової суми у розмірі 2315386,86 грн. частково вже було стягнуто з боржника під час примусових дій у виконавчому провадженні № 33933554.

Тому оскаржуваною постановою державний виконавець допускає подвійне стягнення виконавчого збору з боржника, що прямо заборонено чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18, постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19.

З огляду на вищевикладене, оскаржувана постанова Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення виконавчого збору ВП №52450028 від 15.07.2019 року, якою з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 231538,69 грн. є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, вимога про визнання протиправними дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченка А.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 15.07.2019 ВП 52450028 у розмірі 231538,69 грн., задоволенню не підлягає, оскільки визнання протиправними дій державного виконавця щодо прийняття постанови про стягнення виконавчого збору є неналежним способом захисту порушеного права позивача, яке (порушене право) повністю відновлюється шляхом скасування постанови.

Також суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до Першого Суворовського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки Перший Суворовський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не видавав постанову про стягнення виконавчого збору №52450028 від 15.07.2019 року, а лише виконував її. Органом, який видав вказаний виконавчий документ, є Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Суд враховує, що відповідно до пункту 3 Постанови КМ України від 9 жовтня 2019 р. № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема, Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником, у тому числі, Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Тому замість Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, який приймав оскаржувану постанову, відповідає за позовом Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який є процесуальним правонаступником у публічних правовідносинах, що виникли між сторонами.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що є юридичною особою та до складу якого входить Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який є відповідачем у справі згідно приписів ч.3 ст.287 КАС України як орган державної виконавчої служби.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229, ст.ст. 241-246, 268, 269, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: вул. Розумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення виконавчого збору ВП №52450028 від 15.07.2019 року, якою з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 231538,69 грн.

У задоволенні решти позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Першого Суворовського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: вул. 1-а Сортувальна, 36г, м. Одеса, 65102, ) відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: вул. Богдана Хмельницького, 34, м. Одеса, 65007, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 2315,39 грн. (дві тисячі триста п`ятнадцять гривень тридцять дев`ять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Андрухів