Справа № 380/10118/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/10118/21 пров. № А/857/18853/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Носа С.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 380/10118/21 за адміністративним позовом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) до Всеукраїнської громадської організації "Руський рух України" про заборону діяльності громадського об`єднання,-

суддя в 1-й інстанції Клименко О.М.,

час ухвалення рішення 20.09.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 20.09.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:

- заборонити діяльність громадського об`єднання Всеукраїнської громадської організації Руський рух Україна, зареєстрованої Міністерством юстиції України 07 вересня 1999 року, свідоцтво № 1221, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21671856.

Ухвалою судді від 29 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху, а особі, що звернулася із позовною заявою встановлено в десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, у спосіб подання до суду:

- позовної заяви разом з доказами надіслання її рекомендованим листом з повідомленням про вручення учасникам справи із зазначенням у такій позовній заяві: відомих номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти позивача, відповідача та третьої особи; наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових та електронних доказів, копії яких додано до заяви; місця проживання чи перебування, номера засобу зв`язку, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти представника позивача;

- доказу надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення Управлінню Служби безпеки України у Львівській області копій доданих до позовної заяви документів;

- заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 21 липня 2021 року продовжено Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Львів) встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви.

12 серпня 2021 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява (клопотання) від 12 серпня 2021 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення з цим позовом до суду представник позивача зазначає, що Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) прийнято накази про організацію роботи Управління відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2. Також просить суд визнати поважною причиною пропуску строку звернення з цим позовом до суду пригнічений моральний та емоційний стан її, як представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), викликаний смертю батька, що сталася в період перебігу строку звернення до суду.

Враховуючи викладене, а також суспільну значущість прийняття судом рішення у цій справі просить суд визнати причини пропуску строку звернення з позовом до суду поважними, поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду та прийняти позовну заяву до провадження.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 380/10118/21 повернуто позовну заяву.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що подаючи позов представник позивача керувався пунктом 2 статті 9 Прикінцевих положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» ( в ред. від 13.04.2021), " згідно якого розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню корона вірусної хвороби (COVTD-19).

Таким чином даною нормою закону обумовлене продовження строків, в тому числі і тих, що визначені статтею 122 КАСУ без жодних додаткових вимог, в тому числі надання доказів поважності пропущення строків. Жодних вимог щодо подання додаткових документів (доказів) пунктом 2 статті 9 Прикінцевих положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» не передбачено.

Таким чином наявна колізія норм Кодексу адміністративного судочинства України ( в ред. від 18.06.2020) та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» ( в ред. від 13.04.2021), що не дозволяє однозначно тлумачити строк пропущення терміну, відтак стверджувати про його пропущення взагалі.

Просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 380/10118/21 та відкрити провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву у справі, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, наведені представником позивача у заяві (клопотанні) від 12 серпня 2021 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду не є об`єктивно непереборними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, а є результатом суб`єктивних дій самого позивача.

Отже, суд першої інстанції вважає неповажними причини пропуску позивачем, як суб`єктом владних повноважень строку звернення до суду з цим адміністративним позовом, який встановлений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом другим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, строк три місяці визнано законодавцем достатнім для того, щоб суб`єкт владних повноважень, який уважає, що його права, свободи чи інтереси порушено, визначився, чи буде звертатися до суду із позовом щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 118 КАС передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами, процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження скорочених строків, обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною першою статті 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (частина дев`ята статті 120 КАС України).

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пунктів 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, зокрема у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Частиною 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, наголошує, що навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Предметом розгляду у цій справі є позовна вимога про заборону діяльності громадського об`єднання Всеукраїнської громадської організації Руський рух Україна, зареєстрованої Міністерством юстиції України 07 вересня 1999 року, свідоцтво № 1221, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21671856.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України Про громадські об`єднання громадське об`єднання може бути заборонено судом за позовом уповноваженого органу з питань реєстрації в разі виявлення ознак порушення громадським об`єднанням вимог статей 36, 37 Конституції України, статті 4 цього Закону. Заборона громадського об`єднання має наслідком припинення його діяльності у порядку, встановленому Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до матеріалів справи, Управління Служби безпеки України у Львівській області у своєму листі від 13 листопада 2020 року № 62/5/3-9062 Щодо діяльності ВГО Руський рух України з огляду на те, що діяльність Всеукраїнської громадської організації Руський рух України грубо порушує вимоги статті 4 Закону України Про громадські об`єднання, відповідно до вимог статті 28 зазначеного Закону просило В.о. начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) розглянути питання щодо ініціювання судового розгляду заборони вказаної структури.

Згаданий лист зареєстрований в Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Львів) 16 листопада 2020 року за № 28131/0/1-20/05.5-07.

Таким чином, у межах спірних правовідносин днем виникнення підстав, що дають право Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Львів) звернутися з цим позовом до суду є 16 листопада 2020 року, а відтак саме з цього дня належить обчислювати тримісячний строк звернення до суду.

З цим адміністративним позовом до суду позивач звернувся 23 червня 2021 року, тобто з пропуском встановленого для суб`єкта владних повноважень абзацом другим частини другої статті 122 КАС України тримісячного строку звернення до суду, більш ніж на шість місяців.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення з цим позовом до суду представник позивача покликається на те, що Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) прийнято накази про організацію роботи Управління відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 31 грудня 2020 року № 3132/К Про організацію роботи Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в період дії карантину (із змінами згідно наказів від 22 лютого 2021 року № 440/К та від 28 квітня 2021 року № 939/К) дозволено виконання позмінної роботи працівників Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), а за технічної можливості також роботи в режимі реального часу через Інтернет із збереженням заробітної плати, дистанційної (надомної) роботи; установлено з 11 до 22 січня 2021 року включно для працівників режим дистанційної (надомної) роботи, крім працівників, для яких неможливо встановити режим дистанційної (надомної) роботи у зв`язку з характером виконуваних завдань, та працівників, які забезпечують надання адміністративних послуг.

Проте указаним вище наказом не припинено роботу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на період карантину, а лише визначено особливості роботи працівників Управління на період з 11 до 22 січня 2021 року шляхом надання їм дозволу на позмінну роботу за цей період та встановлення для них режиму дистанційної (надомної) роботи.

Варто також зауважити, що пунктами 4, 5 наказу від 31 грудня 2020 року № 3132/К наказано керівникам самостійних структурних підрозділів Управління забезпечити безперебійну роботу підпорядкованих структурних підрозділів у період карантину, а працівникам, які виконують роботу в режимі реального часу через Інтернет, дистанційно (надомно), упродовж робочого часу виконувати свої посадові обов`язки за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій поза межами адміністративних будівель Управління за місцем проживання чи в іншому місці за їх вибором.

Таким чином, згаданим наказом не припинено на період карантину виконання працівниками Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) своїх посадових обов`язків, у тому числі й ведення претензійно-позовної роботи, а лише надано їм можливість виконувати такі посадові обов`язки за допомогою інформаційно-комунікаційних технологій поза межами адміністративних будівель Управління за місцем проживання чи в іншому місці за їх вибором.

Тому доводи представника позивача у цій частині апеляційний суд вважає необгрунтованими.

Також апеляційний суд вважає безпідставними покликання представника позивача на пригнічений моральний та емоційний стан її, як представника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), викликаний смертю батька ( який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки , як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем у цій справі є суб`єкт владних повноважень, який, на переконання суду, будучи уповноваженим органом з питань державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців, має у своєму штаті працівників (не одного), безпосередніми посадовими обов`язками яких є ведення претензійно-позовної роботи.

Щодо посилань апелянта на те, що подаючи позов представник позивача керувався пунктом 2 статті 9 Прикінцевих положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» ( в ред. від 13.04.2021), " згідно якого розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Апеляційний суд вважає такі причини не поважними з наступних підстав.

Слід зазначити, що колегією суддів при з`ясуванні питання дотримання позивачем строку звернення до суду також враховано внесені до законодавства зміни щодо обрахунку процесуальних строків на період карантину, установленого Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України корона вірусу "СОVID-19" від 11.03.2020 №211.

Так, згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 Розділ VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

В силу приписів частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19) № 731-IX від 18 червня 2020 року» (далі Закон № 731-IX), яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х Прикінцеві положення Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 Розділу ХІІ Прикінцеві положення Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, законодавцем передбачено обмеження строку встановленого відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02 квітня 2020 року до 16 липня 2020 року), зокрема для звернення до суду з адміністративним позовом, який закінчуються через 20 днів після набрання чинності Закону № 731-IX.

Враховуючи, що Закон №731-IX набрав чинності 17 липня 2020 року, то посилання апелянта на те, що подаючи позов представник позивача керувався пунктом 2 статті 9 Прикінцевих положень до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» ( в ред. від 13.04.2021) є безпідставними та необгрунтованими.

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та не зазначено об`єктивних обставин, що перешкоджали йому скористатися правом на звернення до адміністративного суду у встановлений законом строк, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про застосування процесуальних наслідків, передбачених ч.3 ст.123 КАС України.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 123, 230, 241, 243, 308, 312, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Західного міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року про повернення позовної заяви у справі № 380/10118/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 05.11.2021 року