Справа № 420/10747/20
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Рижук В.І., представника позивача - адвоката Усатенка В.Ю., представника Головного управління Національної поліції в Одеській області - Сокуренка І.А., представники Національної поліції України та Міністерства внутрішніх справ України - не з`явилися, розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління МВС України на Одеській залізниці, Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національна поліція України, в якому просить:

1. визнати неправомірною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 :

- грошового забезпечення за період з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року у розмірі 8864,14 грн.;

- одноразової грошової допомоги при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 135178,86 грн.;

2. стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 :

- грошове забезпечення за період з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року у розмірі 8864,14 грн.;

- одноразову грошову допомогу при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 135178,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом МВС України №888 о/с від 18.05.2015 року згідно з ч.3 ст.1, п.8 ч.1 ст.3 Закону України "Про очищення влади" від 16.09.2014 року та п. 62 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ його було звільнено з органів внутрішніх справ з постановкою на військовий облік.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 у справі №815/3599/15, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020, скасовано наказ МВС України №888 о/с від 18.05.2015 та поновлено позивача на службі в ОВС.

Наказом МВС від 12.12.2017 №1353 о/с скасовано наказ МВС України №888 о/с від 18.05.2015 та поновлено позивача на службі в ОВС.

Наказом МВС від 29.12.2017 №1449 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ з 13.12.2017 за п. 64 "в" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач вказав, що за період з 15.11.2017 по день звільнення з ОВС - 13.12.2017 йому не нараховано та не виплачено грошове забезпечення.

З дня набрання законної сили постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 у справі №815/3599/15 - 03.06.2020 позивачу не нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з ОВС.

Позивач зазначив, що до його вислуги має бути зараховано час вимушеного прогулу, тобто період з дати незаконного звільнення по дату поновлення на службі в ОВС, а саме: з 19.05.2015 по 14.11.2017.

Період з дати поновлення позивача по дату звільнення, а саме: з 15.11.2017 по 13.12.2017 є фактичним проходженням служби.

З 19.05.2015 по 14.11.2017 минуло 2 роки 5 місяців 27 днів.

З 15.11.2017 по 13.12.2017 минуло 29 днів.

Загальна вислуга років позивача в ОВС становить 29 років 5 місяців 29 днів (26 років 11 місяців 03 дні + 2 роки 5 місяців 27 днів + 29 днів = 29 років 5 місяців 29 днів).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення, згідно довідки від 07.11.2017 р. № 8/232 складало у березні 2015 року 9322,68 грн., в квітні 2015 року - 9322,68 грн., його середньоденний заробіток складає 305,66 грн.

Тому розмір одноразової грошової допомоги при звільненні позивача становить 135178,86 грн. (29 років х 9322,68 грн. х 50% = 135178,86 грн.).

Розмір грошового забезпечення за період з дати поновлення позивача по дату звільнення, а саме: з 15.11.2017 по 13.12.2017 становить 8864,14 грн. (29 днів х 305,66 грн. = 8864,14 грн.).

Позивач зазначив, що УМВС до теперішнього часу не нарахувало та не виплатило йому одноразову грошову допомогу та заборгованість з грошового забезпечення.

30.03.2021 року представник позивача подав до суду заяву, якою уточнив позовні вимоги та склад відповідачів у справі. Даною заявою представник позивача просив суд залучити до участі у справі в якості співвідповідачів МВС України та Національну поліцію України та стягнути солідарно з МВС України, Національної поліції України та ГУ НП в Одеській області на користь позивача грошове забезпечення за період з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року у розмірі 8864,14 грн.; та одноразову грошову допомогу при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 135178,86 грн.

Представник ГУ НП в Одеській області проти задоволення позову заперечував, подав до суду відзив на позов, згідно якого вказує, що позивач помилково вважає ГУ НП в Одеській області правонаступником УМВС України на Одеській залізниці. ГУ НП в Одеській області центральним органом виконавчої влади ніколи не було, як і не було правонаступником жодної юридичної особи, в тому числі УМВСУ на Одеській залізниці.

Представник Національної поліції України позов ОСОБА_1 згідно поданого до суду 06.05.2021 року відзиву позов не визнав, вважав залучення Національної поліції України як співвідповідача помилковим, оскільки позивач не перебував та не перебуває з вказною особою у публічних спірних правовідносинах. Відповідач зазначив, що рішення про ліквідацію Управління МВС на Одеській залізниці, як органу МВС на транспорті, прийнято уповноваженим суб`єктом владних повноважень щодо органу, який утворювався та підпорядковувався МВС України, а отже саме ліквідація вказаного органу передувала створенню органів поліції. Також відповідач вважав безпідставними доводи позивача щодо солідарної відповідальності Національної поліції України з іншими відповідачами, оскільки передбачених законодавством підстав для солідарної відповідальності немає.

Представник МВС України 28.04.2021 року подав до суду відзив, згідно якого позов ОСОБА_1 також не визнав. Свої заперечення відповідач обгрунтовував тим, що згідно з Положенням Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, затвердженого наказом МВС від 11.07.2009 року № 306, Управління є органом Міністерства внутрішніх справ України на транспорті, який утворюється МВС і йому підпорядковується. Наказом МВС від 08.06.2015 року № 661 «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці» прийнято рішення про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці (ідентифікаційний код юридичної особи 08603376). Посилаючись на норми ст.ст. 96, 104, 105, 11, 112 ЦК України, відповідач зазначив, що Міністерство не є правонаступником УМВС України на Одеській залізниці, та МВС не може відповідати за зобов`язаннями іншої юридичної особи, яка припинена 16.01.2021 року (номер запису 007037176). Жодним нормативним актом не визначено, що МВС є правонаступником ліквідованих органів внутрішніх справ, а отже вимоги до МВС України заявлені безпідставно.

Ухвалою від 21.10.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 26.11.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про зупинення провадження у справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою від 21.12.2020 року ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. Витребувано від Міністерства внутрішніх справ України докази. Призначено підготовче засідання у справі на 11 січня 2021 року на 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 21.01.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про зупинення провадження у справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів. Відкладено підготовче засідання на 18 лютого 2021 року на 14:30 год.

Протокольною ухвалою від 18.02.2021 року суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

Ухвалою від 18.02.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 15 березня 2021 року о 10 год. 00 хв.

Ухвалою від 05.04.2021 року прийнято до розгляду заяву представника позивача від 30.03.2021 року, замінено відповідача - Управління МВС України на Одеській залізниці на правонаступника - Міністерство внутрішніх справ України. Залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Національну поліцію України. Розгляд адміністративної справи розпочато спочатку.

Ухвалою від 31.05.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 29 червня 2021 року об 11 год. 00 хв.

Ухвалою від 14.06.2021 року за клопотанням представника Міністерства внутрішніх справ України доручено Подільському районному суду м. Києва забезпечити проведення судового засідання, призначеного на 29 червня 2021 року на 11:00 год., у режимі відеоконференції за участю представника Міністерства внутрішніх справ України.

Ухвалою від 29.06.2021 року у зв`язку з виникненням технічних проблем, що унеможливили участь представника МВС України у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Подільського районного суду м. Києва, розгляд справи відкладено на 16.07.2021 року на 10.00 год.

Ухвалою від 16.07.2021 року за клопотанням представника МВС України провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 420/3943/21 за позовом ОСОБА_1 до Юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача МВС України, Кабінет Міністрів України, про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію припинення УМВС України на Одеській залізниці, що розглядається Одеським окружним адміністративним судом.

Після скасування вказаної ухвали суду постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2021 року учасники справи викликані у судове засідання на 27.10.2021 року на 14.00 год.

Ухвалою від 20.10.2021 року за заявою представника позивача ухвалено судове засідання по справі №420/10747/20, призначене на 27 жовтня 2021 року на 14:00 год., здійснювати в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon" за участю представника ОСОБА_1 - адвоката Усатенка В.Ю.

У судове засідання, призначене на 27.10.2021 року о 14.00 год. представники МВС України та Національної поліції України не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно. Повідомлена представником МВС України причина неявки до суду визнана неповажною, представник Національної поліції України про причину неявки суд не сповістив. За таких обставин суд ухвалив про розгляд справи за відсутності вказних відповідачів.

Представник позивача у судовому засіданні 27.10.2021 року позов ОСОБА_1 , з урахуванням заяви від 30.03.2021 року, підтримав повністю та просив задовольнити.

Представник ГУ НП в Одеській області у судовому засіданні 27.10.2021 року проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши вступне слово представника позивача та представника ГУ НП в Одеській області, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 25.03.2010 року перебував на посаді начальника Управління МВС України на Одеській залізниці.

Наказом МВС України від 18.05.2015 року № 888 о/с згідно з ч. 3 ст. 1, п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та відповідно до п. 62 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, полковника міліції, начальника Управління МВС України на Одеській залізниці ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) (т.1 а.с. 10).

Наказом Управління МВС України на Одеській залізниці від 22.05.2015 року № 45 о/с доведено до особового складу, що згідно з ч. 3 ст. 1, п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" та відповідно до п. 62 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 18 травня 2015 року полковника міліції, начальника Управління МВС України на Одеській залізниці ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) (т.1 а.с. 11).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 року по справі №815/3599/15, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу № 888 о/с від 18.05.2015 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 888 о/с від 18.05.2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці з 18.05.2015 року. Стягнуто з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 18.05.2015 року по 14.11.2017 року у розмірі 278 761 грн. 92 коп. (т.1 а.с. 12-22).

Наказом МВС від 12.12.2017 року №1353 о/с скасовано наказ МВС України №888 о/с від 18.05.2015 року та поновлено ОСОБА_1 на службі в ОВС з 18.05.2015 року.

Наказом МВС України від 29.12.2017 року №1449 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил з 13.12.2017 року за п. 64 "в" (через обмежений стан здоров`я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.209).

01 серпня 2020 року адвокатом позивача - Усатенко В.Ю. на адресу ліквідаційної комісії Управління МВС України на Одеській направлено адвокатський запит №48 щодо надання інформації про стан виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у справі №815/3599/15 в частині стягнення з Управління МВС України на Одеській залізниці на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269286 (двісті шістдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень, 46 коп., а також нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у справі № 815/3599/15.

Ліквідаційна комісії Управління МВС України на Одеській залізниці листом від 11.08.2020 року за вих. №8 повідомила позивачу, що наказом МВС України від 08 червня 2015 року №661 "Про ліквідацію Управління внутрішніх справ України на Одеській залізниці" ліквідовано Управління МВС України на Одеській залізниці. Згідно ч.3 ст.111 Цивільного кодексу України під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред`явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи. У зв`язку із тим що на даний момент ще тривають ліквідаційні процеси щодо ліквідації ГУМВС України в Одеській області та його підрозділів, розпочаті ще в 2015 році, фінансування Управління МВС України на Одеській залізниці не проводиться. Разом з тим, Управління МВС України на Одеській залізниці станом на теперішній час не має жодного відкритого рахунку в органах казначейського обслуговування або в установах банків. Ліквідаційною комісією Управління МВС України на Одеській залізниці вживаються заходи щодо вирішення питання про встановлення способу виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 року у справі №815/3599/15 (т.1 а.с. 29).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 16.01.2021 року до Реєстру внесено запис № 007037176 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, код 08603376 (т.1 а.с.226).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.10 Постанови КМ України від 17.07.1993 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей", військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як встановлено судом вище, позивач звільнений з органів внутрішніх справ (далі за текстом - ОВС) 18.05.2015 року з вислугою років 26 років 11 місяців 03 дні, що підтверджується наказом УМВС України на Одеській залізниці від 22.05.2015 року №45 о/с.

Наказом МВС України від 12.12.2017 року №1353 о/с позивач поновлений на службі в ОВС.

Наказом МВС України від 29.12.2017 року №1449 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ з 13.12.2017 року за п. 64 "в" (через обмежений стан здоров`я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, з викладеного вбачається, що до вислуги позивача має бути зараховано час вимушеного прогулу, тобто період з дати незаконного звільнення позивача по дату поновлення на службі в ОВС, а саме: з 19.05.2015 року по 14.11.2017 року.

Період з дати поновлення позивача по дату звільнення, а саме: з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року є фактичним проходженням служби.

З 19.05.2015 року по 14.11.2017 року минуло 2 роки 5 місяців 27 днів.

З 15.11.2017 року по 13.12.2017 року минуло 29 днів.

Загальна вислуга років позивача в ОВС становить 29 років 5 місяців 29 днів (26 років 11 місяців 03 дні + 2 роки 5 місяців 27 днів + 29 днів = 29 років 5 місяців 29 днів).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 року при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення, згідно довідки від 07.11.2017 р. № 8/232 складало у березні 2015 року 9322,68 грн., у квітні 2015 року - 9322,68 грн., його середньоденний заробіток складає 305,66 грн.

Тобто, вказаним судовим рішенням встановлено розмір грошового забезпечення позивача та визначено його середньоденний заробіток.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Такми чином, розмір одноразової грошової допомоги при звільненні позивача становить 135178,86 грн. (29 років х 9322,68 грн. х 50% = 135178,86 грн.).

Розмір грошового забезпечення позивача за період з дати поновлення по дату звільнення, а саме: з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року становить 8864,14 грн. (29 днів х 305,66 грн. = 8864,14 грн.).

Оскільки до теперішнього часу позивачу не нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу та заборгованість з грошового забезпечення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року у розмірі 8864,14 грн. та одноразової грошової допомогу при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 135178,86 грн. - є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо належного відповідача, з якого слід стягнути вказані суми коштів, суд виходить з такого.

Як встановлено судом, наказом МВС України від 08.06.2015 року №661 "Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці" ліквідовано Управління МВС України на Одеській залізниці.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 16.01.2021 року до Реєстру внесено запис № 007037176 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, код 08603376.

Частинами 2 та 3 ст.81 ЦК України встановлено, що юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права; цим Кодексом встановлюється порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права; порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації або ліквідації юридичних осіб публічного права врегульовано спеціальним законодавством, а саме: Законом України "Про центральні органи виконавчої влади" від 17.03.2011 року №3166-VI та Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади" від 20.10.2011 року №1074 (далі за текстом - Порядок №1074).

Частиною 1 ст.1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства та інші центральні органи виконавчої влади.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади є юридичними особами публічного права (ч.1 ст.4 вказаного Закону); міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізовуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за погодженням із Прем`єр-Міністром України (ч.1 ст.5 вказаного Закону).

Згідно п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.1 Порядку №1074, цей Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Пунктом 5 Порядку №1074 передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Пунктом 6 Порядку №1074 визначено, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять:

- у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття;

- у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади;

- у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу;

- у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади;

- у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань і функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Таким чином, законодавством передбачено правонаступництво територіальних органів міністерства-юридичних осіб публічного права. Виключення становить лише випадок, коли держава відмовляється від виконання функцій та завдань, які виконував орган виконавчої влади, що ліквідовується.

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 28.10.2015 року №878, Міністерство внутрішніх справ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах, зокрема, забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг.

Відповідно до відомостей, які зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Управління МВС України на Одеській залізниці, його засновником було Міністерство внутрішніх справ України; основний вид діяльності - діяльність з охорони громадського порядку та безпеки; рішення про створення та припинення вказаної юридичної особи публічного права приймались Міністерством внутрішніх справ України.

З огляду на викладені обставини, суд вважає, що держава не відмовилась від виконання завдань і функцій по діяльності з охорони громадського порядку та безпеки, які виконувались Управлінням МВС України на Одеській залізниці, вказані завдання і функції згідно постанови Кабінету Міністрів України №878 від 28.10.2015 року закріплені за Міністерством внутрішніх справ України. Відтак, дане Міністерство є процесуальним правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті.

За таких обставин, правонаступником Управління МВС України на Одеській залізниці є Міністерство внутрішніх справ України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеного в постанові від 18.03.2021 року у справі №804/8952/15.

Таким чином, суд дійшов висновку, що належним відповідачем у справі, з якого слід стягнути зазначені у позові кошти, є Міністерство внутрішніх справ України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до МВС України слід задовольнити, а у задоволенні позову до Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Одеській області - слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням наведених вище висновків суду позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України підлягає повному задоволенню, а в задоволенні позову до Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в Одеській області - слід відмовити.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Із системного аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 31.07.2017 року з адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко», додаткову угоду від 03.05.2021 року до вказаного договору, розрахунок до договору від 31.05.2017 року, який містить детальний опис робіт (наданих послуг) по справі № 420/10747/20, акт приймання-передачі до договору від 31.07.2017 року, складений 03.05.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 51 від 03.05.2021 року на суму 15500 грн. (т.2 а.с.131-134, 138).

Відповідно до наданих документів витрати позивача на правничу допомогу адвоката складають 15500 грн.

Вказана сума, на думку суду, відповідає критеріям співмірності, наведеним у ч.5 ст.134 КАС України, ці витрати пов`язані з розглядом справи, є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, а тому підлягають стягненню з Міністерства внутрішніх справ України. Заяву про зменшення розміру витрат відповідачем не подано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 132, 134, 139, 241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м.Київ, 01601, ) - задовольнити.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 :

- грошове забезпечення за період з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року у розмірі 8864 грн. 14 коп. (вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні 14 копійок);

- одноразову грошову допомогу при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 135178 грн. 86 коп.(сто тридцять п`ять тисяч сто сімдесят вісім гривень 86 копійок).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національної поліції України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ), Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080, ) - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допомоги у розмірі 15500 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 08 листопада 2021 року.

Суддя В.В. Андрухів