Справа № 816/2916/15
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 816/2916/15

адміністративне провадження № К/9901/35551/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів - Данилевич Н.А., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №816/2916/15 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

27 вересня 2021 року зазначена касаційна скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №816/2916/15 залишено без руху, у зв`язку з відсутністю квитанції про сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 30 вересня 2021 року скаржник надіслав на адресу суду квитанцію про сплату судового збору, у розмірі визначеному законом.

Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавської обласної прокуратури, Верховний Суд зазначає таке.

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:

скасувати наказ прокурора Полтавської області від 03 липня 2015 року №331к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора міста Кременчука»;

поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора міста Кременчука;

стягнути з прокуратури Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03 липня 2015 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

зобов`язати прокуратуру Полтавської області поінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною дванадцятою статті 3 Закону України "Про очищення влади".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Полтавської області від 03 липня 2015 року №331к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора міста Кременчука Полтавської області». Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора міста Кременчука Полтавської області з 04 липня 2015 року.

Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 липня 2015 року по 21 січня 2021 року в сумі 1755383 грн 25 коп з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" на основі критерію, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади". У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

08 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачають нові підстави для касаційного оскарження.

Так, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається, зокрема, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Дослідивши подану касаційну скаргу на предмет відповідності наведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі №823/61/16 та у постанові від 12 серпня 2020 року №809/3968/14.

Щодо посилань скаржника на постанову Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №809/3968/14, Суд зауважує, що правовідносини у цих справах не є подібними.

Так, у згаданій вище постанові предметом спору є скасування наказу Міністерства внутрішніх справи України в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ та поновлення його на посаді першого заступника начальника Управління Міністерства внутрішніх справи України в Івано-Франківській області - начальника слідчого управління.

Тоді як позивача у справі № 816/2916/15 звільнено з посади першого заступника прокурора міста Кременчука».

Отже, Верховний Суд зазначає, що у порівнювальних справах різним є суб`єктний склад учасників спірних правовідносин, різне нормативне регулювання та їх часові проміжки, вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо посилань скаржника на постанову Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі №823/61/16, необхідним є зазначити таке.

У справі 823/61/16 предметом розгляду є визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. начальника ГУ НП в Черкаській області від 04 січня 2016 року № 1 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з Національної поліції на підставі пунктів 9, 10, 11 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади» та поновлення позивача на посаді старшого слідчого Канівського відділення поліції Золотоніського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області з 22 січня 2016 року.

Таким чином, наведені відмінності порівнюваних справ свідчить про те, що правовідносини у них не є подібними.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №910/8956/15 та від 13 вересня 2017 року у справі №923/682/16.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц).

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами;

2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено;

3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду;

4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №816/2916/15 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про скасування наказу про звільнення, поновлення на публічній службі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити певні дії повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак Н.А. Данилевич Н.М. Мартинюк