Справа № 540/4383/21
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/4383/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Голови Херсонської міської організації політичної партії "Громадський рух "Народний контроль" Гурківського Валерія Васильовича до Херсонської обласної державної адміністрації, Секретаріату уповноваженого Верховної ради України з прав людини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Голова Херсонської міської організації політичної партії "Громадський рух "Народний контроль" Гурківський Валерій Васильович (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Херсонської обласної державної адміністрації (далі - відповідач-1, ОДА), Секретаріату уповноваженого Верховної ради України з прав людини (далі - відповідач-2, Секретаріат), у якому просить з урахуванням уточненої позовної заяви:

- визнати протиправною бездіяльність Херсонської обласної державної адміністрації та Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини щодо ненадання запитуємої інформації;

- визнати протиправною бездіяльність Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини під час розгляду скарги Голови Херсонської міської організації політичної партії "Громадський рух "Народний контроль" Гурківського Валерія Васильовича;

- зобов`язати Херсонську обласну державну адміністрацію та Секретаріат Уповноваженого Верховної ради України з прав людини надати позивачу запитуєму інформацію та ознайомити з усіма матеріалами, що стосуються перевізників-претендентів на конкурс що відбувся 24 червня 2021 року;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати та моральну шкоду в розмірі, визначеному судом.

Позов обґрунтований тим, що 09.06.2021 ОСОБА_1 звернувся з запитом до ОДА про надання публічної інформації та просив надати йому можливість, як члену конкурсного комітету з організації та проведення в області конкурсу на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжміських і приміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування, до початку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області, ознайомитися з усіма матеріалами, що стосуються перевізників-претендентів. Листом від 15.06.2021 №Г-25/21/314-02-1358 від 15.06.2021 ОДА відмовила у наданні такої інформації.

12.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини зі скаргою з проханням забезпечити надання такої інформації та притягнути винних до відповідальності.

Листом від 24.07.2021 № 21177/4/Г/829/7/21/48 Секретаріат Уповноваженого Верховної ради України з прав людини повідомив, що позивач, як член конкурсного комітету, має право на ознайомлення з усіма матеріалами, натомість доступ до такої інформації в порядку Закону № 2939 для членів конкурсної комітету, як суб`єктів владних повноважень, при здійсненні ними своїх функцій, не передбачено. Позивач зазначає, що жодних дій по забезпеченню його порушеного права з боку Секретаріату не вжито, до відповідальності нікого не притягнуто.

Вважає таку бездіяльність у ненаданні публічної інформації незаконною, в зв`язку з чим просить суд позов задовольнити.

Крім того зазначає, що йому при цьому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він більше двох місяців не може отримати інформацію.

Ухвалою суду від 25.08.2021 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 02.09.2021 після усунення недоліків провадження відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.09.2021 від Херсонської ОДА надійшов відзив на позов, згідно якого останній позов не визнає. Зазначає, що Розпорядженням Голови Херсонської обласної державної адміністрації від 03.03.2020 № 217 затверджено склад конкурсного комітету з організації та проведення в області конкурсу на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжміських і приміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування, серед членів якого зазначено представника громадської спілки "Об`єднання народного контролю України" ОСОБА_1 .

Як вбачається з запиту від 09.06.2021 №113/09-06 він складений на бланку та підписаний від імені Голови Херсонської міської організації політичної партії "Громадський рух "Народний контроль", організації, яка не зареєстрована у встановленому законом порядку та відповідно не наділена цивільною правосуб`єктністю, в тому числі дієздатністю в розумінні приписів пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Крім того, ОСОБА_1 введений до складу "конкурсного комітету як член громадської спілки "Об`єднання народного контролю України", але зазначений запит про доступ до публічної інформації підписаний ним особисто від імені недієздатного суб`єкта та в ньому ОСОБА_1 уникає посилання на громадську спілку "Об`єднання народного контролю України".

Вважає, що запит від 09.06.2021 недієздатного суб`єкта - Херсонської міської організації політичної партії "Громадський рух "Народний контроль", містив незаконну вимогу до Херсонської ОДА щодо надання доступу до усіх матеріалів, що стосуються перевізників-претендентів. Тобто заявник вимагав доступ до інформації про третіх осіб - учасників конкурсу, які були власниками цієї інформації та надали її з дотриманням вимог законодавства користувачу такої інформації - конкурсному комітету, окремо створеному постійному органу, без отримання згоди учасників конкурсу, в період проведення самого конкурсу, що відповідно є порушенням вимог проведення конкурсу.

Про незаконність таких вимог позивачу було повідомлено листом Департаменту інфраструктури Херсонської обласної державної адміністрації від 15.06.2021 №Г-25/21/314-02-1358.

Щодо доступу до матеріалів, що стосуються перевізників-претендентів, ОСОБА_1 як члена конкурсного комітету, відповідач-1 зазначає, що зі змісту пункту 27 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 № 1081 (далі - Порядок) слідує, що члени конкурсного комітету мають право на ознайомлення з усіма матеріалами під час засідання конкурсного комітету з одночасним внесенням своїх зауважень до протоколу засідання конкурсного комітету.

У своїй, як вважає відповідач-1, незаконній вимозі про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 , діючі від імені незареєстрованої юридичної особи, як особа яке не має цивільної дієздатності, вимагав надати йому на ознайомлення всі матеріали, що стосуються перевізників-претендентів, до засідання конкурсного комітету 24.06.2021 та прийняття останнім рішення.

При цьому, ОСОБА_1 як член конкурсного комітету 24.06.2021 на засіданні конкурсного комітету ознайомився з усіма матеріалами, наданими перевізниками-претендентами, голосував по кожному окремому пункту порядку, а по маршруту № 6 зробив зауваження, яке внесено до протоколу засідання конкурсного комітету з долученням окремої думки ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що він ознайомився з усіма конкурсними матеріалами.

Отже, враховуючи вищевикладене, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, тому просить суд позов не задовольняти.

Щодо відшкодування моральної шкоди ОДА зазначила, що оскільки ОДА правомірно відмовила в наданні інформації за запитом заявника від 09.06.2021, то в діях Херсонської ОДА та Департаменту інфраструктури Херсонської ОДА відсутні ознаки вини та неправомірної поведінки.

29.09.2021 від Секретаріату надійшов відзив на позов, згідно якого останній позов не визнає. Зазначає, що 15.07.2021 до Секретаріату Уповноваженого надійшла скарга позивача від 12.07.2021, зареєстрована за вх. № Г/829.7/21, щодо ймовірного порушення права позивача на доступ до публічної інформації Херсонською ОДА.

Листом від 24.07.2021 № 21177.4/Г/829.7/21/48 Секретаріат повідомив ОСОБА_1 про результати розгляду його скарги зазначивши, що правові підстави для вжиття заходів реагування відсутні, оскільки позивач, як член конкурсного комітету, має право на ознайомлення з усіма матеріалами, натомість доступ до такої інформації в порядку Закону №2939 для членів конкурсної комітету, як суб`єктів владних повноважень, при здійсненні ними своїх функцій, не передбачено.

Зазначає, що за загальним правилом публічна інформація є відкритою. Винятки з цього правила встановлені, серед іншого, статтею 6 Закону № 2939 та статтею 21 Закону України "Про інформацію", які відносять інформацію про фізичну особу (персональні дані) до конфіденційної, яка, у свою чергу, є інформацією з обмеженим доступом, що може бути поширена виключно за згодою особи.

Гарантоване державою право на отримання публічної інформації не є безумовним і щодо окремих видів публічної інформації може піддаватися додатковому правовому регулюванню, метою якого є не створення перешкод чи обмежень в доступі до публічної інформації, а навпаки - забезпечення постійного і відкритого доступу кожної особи до публічної інформації у такий спосіб, щоб з одного боку забезпечити гарантоване державою право на доступ, а з іншого - запобігти порушенню прав інших осіб, стосовно яких запитується публічна інформація. Надання інформації позивачу про конкретних осіб, що надали свої документи для участі у конкурсі без їх згоди на поширення такої інформації в період проведення такого конкурсу, суперечило б зазначеним принципам.

Крім того, Секретаріат Уповноваженого не є розпорядником та не володіє інформацією, що запитував позивач, отже позовна вимога про зобов`язання Секретаріату ознайомити позивача з запитуваною інформацією є безпідставною та не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, Уповноважений та його повноваження не можуть бути інструментом адміністративного тиску на інших учасників правовідносин, пов`язаних із застосуванням Закону № 776.

Надходження скарги позивача в силу статті 17 Закону № 776 зумовило виникнення у відповідача-2 обов`язку обрати один з визначених Законом № 776 варіантів поведінки. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору з будь-ким.

Відповідач-2 в межах дискреційних повноважень розглянув скаргу позивача, надав відповідні роз`яснення та повідомив, що правові підстави для вжиття заходів реагування Уповноваженого відсутні.

Вважає, що вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Секретаріату Уповноваженого щодо ненадання запитуваної інформації є безпідставною, необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзиви відповідачів, відповідь на відзив позивача, заперечення на відпоівдь на відзив відповідачів, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

09.06.2021 ОСОБА_1 звернувся з запитом до ОДА про надання публічної інформації та просив надати йому можливість, як члену конкурсного комітету з організації та проведення в області конкурсу на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжміських і приміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування, до початку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області, ознайомитися з усіма матеріалами, що стосуються перевізників-претендентів. Листом від 15.06.2021 №Г-25/21/314-02-1358 від 15.06.2021 ОДА відмовила у наданні такої інформації.

12.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини зі скаргою з проханням забезпечити надання такої інформації та притягнути винних до відповідальності.

Листом від 24.07.2021 №21177/4/Г/829/7/21/48 Секретаріат Уповноваженого Верховної ради України з прав людини повідомив, що позивач, як член конкурсного комітету, має право на ознайомлення з усіма матеріалами, натомість доступ до такої інформації в порядку Закону № 2939 для членів конкурсної комітету, як суб`єктів владних повноважень, при здійсненні ними своїх функцій, не передбачено.

Вважаючи таку бездіяльність відповідачів незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

За змістом статті 1 Закону № 2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Згідно ст.3 Закону № 2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2939-VІ, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 Закону № 2939-VI). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (частина перша статті 6 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Статтею 7 Закону № 2939-VI визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 2 ст. 7 Закону № 2939-VI).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону № 2939-VІ, розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VІ встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Положеннями статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації з запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Частина перша статті 20 Закону № 2939-VI зобов`язує розпорядника інформації надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до ст. 22 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, ОДА на запит ОСОБА_1 відмовила йому в наданні інформації, посилаючись на вимоги Закону №2939-VI.

Суд погоджується з позицією відповідача-1 та зазначає наступне.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 затверджено Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування (далі - Порядок).

Вказаний Порядок визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньо обласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут).

Пунктом 2 Порядку визначено, що конкурсний комітет - це постійний або тимчасовий орган, утворений організатором для розгляду конкурсних пропозицій та прийняття рішення про визначення переможця конкурсу.

Відповідно до пункту 27 Порядку члени конкурсного комітету мають право на ознайомлення з усіма матеріалами, що стосуються перевізників - претендентів. При цьому слід зазначити, що згідно цього ж пункту Постанови, члени конкурсного комітету мають право на ознайомлення з усіма матеріалами лише під час засідання конкурсного комітету з одночасним внесенням своїх зауважень до протоколу засідання конкурсного комітету.

Так, пункт 30 Порядку визначає, що документи для участі в конкурсі подаються перевізником-претендентом у двох закритих конвертах (пакетах). Конверт (пакет) з позначкою "№ 1", який містить документи для участі в конкурсі, відкривається наступного дня після закінчення строку їх прийняття. Конверт (пакет) з позначкою "№ 2", який містить документи з інформацією про те, на який об`єкт конкурсу подає документи перевізник- претендент, відкривається під час засідання конкурсного комітету.

Вирішуючи даний спір, суд вважає за необхідне з`ясувати правову природу відомостей, запитаних позивачем.

Так, як зазначено вище за текстом рішення, ОСОБА_1 до початку конкурсу, запитано документи, подані учасниками конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області.

Відповідно ст. 43 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, до складу якого входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та територіальних органів Національної поліції, а також громадських організацій у сфері автомобільного транспорту (ч.9 ст. 44 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Під час визначення переможця конкурсу на міжміських та міжнародних автобусних маршрутах у разі рівних пропозицій претендентів перевага надається перевізникам, які представили до конкурсного комітету свідоцтво відповідності автобуса параметрам комфортності (ч.4 ст. 46 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Відповідно п.40, 42, 43, 45 Порядку під час проведення конкурсу конкурсний комітет розглядає пропозиції перевізників-претендентів на підставі інформації, поданої ними в конвертах № 1 і 2.

У разі коли на один з об`єктів конкурсу з перевезення пасажирів на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах претендує два або більше перевізники-претенденти, конкурсний комітет визначає переможця з використанням бальної системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів та подає пропозиції організатору перевезень.

Сумарна кількість балів, одержаних кожним перевізником-претендентом на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах, є підставою для подання пропозицій організатору перевезень для визначення переможця конкурсу.

У разі подання на участь у конкурсі з перевезення пасажирів за одним із об`єктів конкурсу на міжобласних автобусних маршрутах двох або більше перевізників-претендентів конкурсний комітет подає організатору перевезень пропозицію щодо визначення переможцями конкурсу всіх перевізників, які відповідають вимогам статей 45 і 46 Закону України Про автомобільний транспорт та цього Порядку.

Під час проведення конкурсу з перевезення пасажирів на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах запрошуються перевізники-претенденти, у присутності яких оголошуються конкурсні пропозиції. Перевізникам-претендентам надається право на обґрунтування запропонованих ними конкурсних пропозицій. Під час проведення конкурсу додаткові пропозиції від перевізників-претендентів не приймаються.

У разі відсутності керівника перевізника-претендента на конкурсі з перевезення пасажирів на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах його інтереси може представляти особа, яка має довіреність, видану перевізником-претендентом.

У разі відсутності на конкурсі представника перевізника-претендента на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах конкурсний комітет розглядає конкурсні пропозиції, викладені в поданих претендентом документах.

Організатор перевезень визнає переможцем конкурсу з перевезення пасажирів на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах того перевізника-претендента, який за результатами розгляду набрав найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів, підготовлених конкурсним комітетом.

З аналізу наведеного вбачається, що процедура обрання автомобільного перевізника, передбачає змагання (конкурс), суб`єктів господарювання. Переможцем конкурсу, фактично визнається особа, пропозиція якої набрала більшу кількість балів.

Вказані пропозиції подаються учасниками в закритих конвертах, Порядок передбачає такий алгоритм відкриття конвертів, що має забезпечити таємницю наміру учасника щодо обраного ним маршруту до засідання конкурсного комітету.

Відповідно ст. 25 Господарського Кодексу України, Держава підтримує конкуренцію як змагання між суб`єктами господарювання, що забезпечує завдяки їх власним досягненням здобуття ними певних економічних переваг, внаслідок чого споживачі та суб`єкти господарювання отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб`єкти господарювання не визначають умов реалізації товару на ринку.

Органам державної влади і органам місцевого самоврядування, що регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб`єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб`єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції. У разі порушення цієї вимоги органи державної влади, до повноважень яких належить контроль та нагляд за додержанням антимонопольно-конкурентного законодавства, а також суб`єкти господарювання можуть оспорювати такі акти в установленому законом порядку.

Держава забезпечує захист комерційної таємниці суб`єктів господарювання відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів.

Відповідно ст.505 Цивільного Кодексу України, комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв`язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію.

Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Відомості, пов`язані з виробництвом, технологією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб`єкта господарювання, що не є державною таємницею, розголошення яких може завдати шкоди інтересам суб`єкта господарювання, можуть бути визнані його комерційною таємницею. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються суб`єктом господарювання відповідно до закону (ст.36 ГК України).

Співставляючи наведене визначення з природою конкурсної пропозиції перевізників-претендентів, суд зазначає, що зміст пропозиції, відповідно Порядку має бути невідомим та не є легкодоступним для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, оскільки її подання передбачено в закритих конвертах. Пропозиція має комерційну цінність, оскільки містить інформацію, щонайменьше, організаційного характеру (зокрема, щодо транспортних засобів, які претендент планує використовувати при наданні послуг з перевезення, їх комфортність, відповідність екологічним вимогам, тошо) та наведена інформація була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності (знову ж таки, шляхом подання її в закритих конвертах).

Передбачені Порядком заходи щодо обмеження доступу до пропозиції претендів є обгрунтованим та зрозумілим, оскільки забезпечення збереженості такої інформації є гарантією існування добросовісної конкуренції під час проведення конкурсу. Розголошення такої інформації може нанести шкоду учаснику конкурсу та поставити його в нерівне становище з іншими претендентими.

Отже, конкурсна пропозиція перевізника-претендента, до її оголошення на засіданні конкурсного комітету є комерційною таємницею.

Відповідно ст. 507 ЦК України, органи державної влади зобов`язані охороняти від недобросовісного комерційного використання інформацію, яка є комерційною таємницею та створення якої потребує значних зусиль і яка надана їм з метою отримання встановленого законом дозволу на діяльність, пов`язану з фармацевтичними, сільськогосподарськими, хімічними продуктами, що містять нові хімічні сполуки. Ця інформація охороняється органами державної влади також від розголошення, крім випадків, коли розголошення необхідне для забезпечення захисту населення або не вжито заходів щодо її охорони від недобросовісного комерційного використання.

Органи державної влади зобов`язані охороняти комерційну таємницю також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно приписів ст.36 ГК України, неправомірним збиранням відомостей, що становлять комерційну таємницю, вважається добування протиправним способом зазначених відомостей, якщо це завдало чи могло завдати шкоди суб`єкту господарювання.

Розголошенням комерційної таємниці є ознайомлення іншої особи без згоди особи, уповноваженої на те, з відомостями, що відповідно до закону становлять комерційну таємницю, особою, якій ці відомості були довірені у встановленому порядку або стали відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків, якщо це завдало чи могло завдати шкоди суб`єкту господарювання.

Неправомірним використанням комерційної таємниці є впровадження у виробництво або врахування під час планування чи здійснення підприємницької діяльності без дозволу уповноваженої на те особи неправомірно здобутих відомостей, що становлять відповідно до закону комерційну таємницю.

Таким чином, на думку суду, надання позивачу доступу до конкурсних пропозицій перевізників-претендентів до засідання конкурсної комісії є розголошенням комерційної таємниці та прямо заборонено наведеними нормами чинного законодавства.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ч.2 ст.505 Цивільного Кодексу України передбачено, що комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Обмеження на застосування режиму комерційної таємниці встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.1993р. №611 "Про перелік відомостей, що не становлять комерційної таємниці", згідно якої комерційної таємниці не становитимуть, у тому числі відомості, що відповідно до чинного законодавства підлягають оголошенню.

Таким чином, після оголошення конкурсних пропозицій перевізників-претендентів така інформація втрачає ознаки комерційної таємниці та може бути надана позивачу для ознайомлення.

Судом встановлено, що Розпорядженням Голови Херсонської обласної державної адміністрації від 03.03.2020 №217 затверджено склад конкурсного комітету з організації та проведення в області конкурсу на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжміських і приміських внутрішньообласних автобусних маршрутах загального користування, до складу якого включено представника громадської спілки "Об`єднання народного контролю України", а саме, ОСОБА_1 .

Як вбачається з Протоколу засідання конкурсного комітету з перевезення пасажирів автомобільним транспортом на міжміських і приміських внутрішньообласних автобусних маршрутах (рейсах) загального користування, що не виходять за межі території Херсонської області від 24.06.2021, ОСОБА_1 , як член зазначеного комітету, був присутній на засіданні, знайомився з усіма матеріалами, наданими перевізниками-претендентами, голосував по кожному окремому пункту порядку денного засідання комітету та по маршруту № 6 висловив окрему думку, яка внесена до Протоколу.

Отже, позивача, як члена конкурсного комітету, ознайомлено з матеріалами, поданими перевізниками-претендентами, з дотриманням вимог Порядку №1081.

В даному конкретному випадку, позивач клопотав про надання йому інформації саме під час дії обмежень щодо її розголошення (під час наявності в неї статусу "комерційної таємниці"), отже в цей період доступ ОСОБА_1 до такої інформації було правомірно обмежено.

За таких обставин, відмовляючи позивачу, як члену конкурсного комітету, в наданні можливості ознайомитись з поданими перевізниками-претендентами усіма матеріалами до початку конкурсу з перевезення пасажирів, діяв правомірно, оскільки доступ до такої інформації в порядку Закону № 2939 для членів конкурсної комітету, як суб`єктів владних повноважень, при здійсненні ними своїх функцій, не передбачено та обмежується вимогами наведених вище нормативно-правових актів.

Щодо відмови ОСОБА_1 у наданні запитуємої інформації як голові Херсонської міської організації політичної партії "Громадський рух "Народний контроль", суд також не вбачає порушень прав позивача з боку відповідача-1, з огляду на таке.

Абзацом другим частини першої статті 5 Закону України "Про інформацію" визначено, що реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України "Про інформацію" не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до п. 2 ст. 20 Закону України "Про інформацію" будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно пп. 1, 2 статті 21 Закону України "Про інформацію" інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Отже, за загальним правилом публічна інформація є відкритою. Винятки з цього правила встановлені, серед іншого, статтями 6, 7 Закону № 2939 та статтею 21 Закону України "Про інформацію", які відносять інформацію про фізичну особу (персональні дані) до конфіденційної, яка, у свою чергу, є інформацією з обмеженим доступом, що може бути поширена виключно за згодою особи.

Таким чином, ОСОБА_1 , як голова Херсонської міської організації політичної партії "Громадський рух "Народний контроль", в силу наведеного вище правового обгрунтування, просив надати йому доступ до інформації, яка до дати засідання конкурсної комісії становила комерційну таємницю та підлягала обмеженням щодо її поширення.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльність Херсонської ОДА щодо ненадання запитуємої інформації не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог до Секретаріату уповноваженого Верховної ради України з прав людини, суд зазначає наступне.

Як вірно зазначив відповідач-2, правовідносини в сфері звернення до Уповноваженого врегульовані Конституцією України та законами України, зокрема, "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" від 23.12.1997 № 776/97-ВР (далі - Закон № 776), "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393), "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-УІ.

Статтею 101 Конституції України, статтею 1 Закону № 776 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини здійснює парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини", до обов`язків Уповноваженого належить, зокрема, парламентський контроль за дотриманням права на доступ до публічної інформації.

Законом № 776 Уповноваженому надано певні механізми для відновлення прав і свобод людини і громадянина. Застосування конкретного методу впливу на порушника є правом Уповноваженого, яке має бути спрямоване на досягнення мети і доцільність його реалізації визначається у кожному окремому випадку.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 20.03.2018 у справі №461/2579/17 та від 27.02.2018 у праві №816/591/15-а, дискреційні повноваження - це можливість діяти на власний розсуд, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Дискрецією є законодавчо закріплена можливість певного державного органу вибирати одне з альтернативних діянь. Причому кожна з таких альтернатив є правомірною.

Як встановлено судом, відповідач-2 в межах дискреційних повноважень розглянув скаргу позивача, та в межах строків розгляду останньої, надав відповідь, посилаючиь, серед іншого, на те, що він не є розпорядником інформації, що запитував позивач, не володіє та не зобов`язаний володіти вказаною інформацією.

Незгода з відповіддю відповідача-2 щодо розгляду його звернення не може бути підставою для визнання наслідків такого розгляду проявом протиправної бездіяльності, оскільки всі наведені позивачем аргументи набули оцінки з боку відповідача-2.

За таких обставин, позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини під час розгляду скарги Голови Херсонської міської організації політичної партії "Громадський рух "Народний контроль" Гурківського В.В., зобов`язання надати йому запитуєму інформацію та ознайомити з усіма матеріалами, що стосуються перевізників-претендентів на конкурс що відбувся 24.06.2021 року, не підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, відповідачами, в строки визначені законом, у межах наданих законом повноважень та у встановленому законом порядку, надано позивачу відповіді на його звернення, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 102010000