Справа № 380/1063/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1063/20 пров. № А/857/17287/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Носа С.П., Кухтея Р.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року з питань визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 380/1063/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Ланкевич А.З.,

час ухвалення рішення 07.09.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року позивач звернувся з позовною заявою, в якій просив:

- визнати неправомірною відмову відповідача у призначенні субсидії на оплату житлово-комунальних послуг позивачу з 01.10.2019 року;

- зобов`язати відповідача призначити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг позивачу з 01.10.2019 року..

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні житлової субсидії з 01.10.2019 року;

- зобов`язано Залізничний відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.10.2019 року про призначення житлової субсидії, з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо підстав визнання протиправними дій Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

27.08.2021 року від позивача надійшла заява в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду у справі №380/1063/20. В обґрунтування заяви посилається на те, що не зважаючи на наявність відкритого виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного судового рішення позивачу так і не призначено житлової субсидії. Зазначену бездіяльність вважає протиправною та такою, що порушує права позивача. Наведене і зумовило його звернутись до суду з вказаною заявою. Окрім того, просить визнати поважними причини пропуску строку для звернення до суду із вказаною заявою та поновити такий, оскільки у період з 02.08.2021 року по 06.09.2021 року включно суддя перебував у відпустці, вказана заява вирішується 07.09.2021 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року з питань визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 380/1063/20 заяву повернуто заявнику .

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у позивача погіршився стан здоров`я через захворювання на коронавірус та що він має інвалідність 2 групи, тобто не з`ясовано як інвалідність могла впливати на стан здоров`я та чи мав він можливість у період з 16.02.2021 по 16.04.2021 року звернутися до суду.

Просить скасувати ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року з питань визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 380/1063/20 та направити справу для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи заяву у справі, суд першої інстанції виходив з того, що не вбачає обставин, які б перешкоджали заявнику своєчасно звернутися до суду з заявою про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду у справі №380/1063/20.

Посилання заявника на перебування на стаціонарному лікуванні у період з 17.04.2021 по 05.05.2021 року суд не приймає до уваги, адже у період з 16.02.2021 року по 16.04.2021 року заявник знав про порушення свої прав та мав можливість звернутись до суду, але не скористався такою. Доказів зворотнього заявником не надано.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 року у вказаній справі набрало законної сили 07.08.2020 року.

18.08.2020 року Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

22.09.2020 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) відкрито виконавче провадження ВП №63100053 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

16.02.2021 року позивачем отримано лист Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 01.02.2021 року №260306-523, зі змісту якого слідує, що Комісією повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову у призначення житлової субсидії з 01.10.2020 року.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю, а також рішенням Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, прийнятим на виконання рішення суду у справі №380/1063/20, позивач звернувся до суду з даною заявою, поданою в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 118 КАС передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами, процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено особливостями провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження скорочених строків, обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною першою статті 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (частина дев`ята статті 120 КАС України).

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення високої вірогідності того, що особа могла дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, а також відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів.

Водночас, визначаючи початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, важливо встановити той момент, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення її прав.

Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Частиною 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, наголошує, що навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Також, згідно частини 2 статті 383 КАС України встановлено вимоги до поданої заяви. Зокрема, у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Частиною 3 статті 383 КАС України врегульовано, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Відповідно до частини 4 статті 383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Згідно з частиною 5 статті 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви. У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Частиною 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відтак, вказана процесуальна норма спрямована на захист прав особи -позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності. Однак, вказана заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності повинна відповідати вимогам, встановлених частиною 2 статті 383 КАСУкраїни.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що заяву про визнання протиправним рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду від 31.03.2020 року у справі № 380/1063/20 подано з пропуском встановленого частиною 4 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України десятиденного строку звернення.

Як видно з матеріалів заяви, заявник дізнався про порушення свої прав 16.02.2021 року; у період з 17.04.2021 по 05.05.2021 року перебував на стаціонарному лікуванні.

06.08.2021 року позивачу видано доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку, апелянт посилається на те, що хворів на корона вірус та має інвалідність 2 групи, що ускладнило вчасне звернення до суду із вказаною заявою.

Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не долучено доказів, які свідчили б те, що позивач хворів на корона вірус та того, що інвалідність 2 групи, якимось чином ускладнила вчасне звернення до суду

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у період з 16.02.2021 року по 16.04.2021 року заявник знав про порушення свої прав та мав можливість звернутись до суду, але не скористався такою. Доказів зворотнього заявником не надано.

З урахуванням викладеного, заявником пропущено десятиденний строк звернення до суду, передбачений ч.4 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України та не доведено поважних причин пропуску такого.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року з питань визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 380/1063/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 05.11.2021 року