Справа № 760/17098/20
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-адр/760/4/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ додаткове /

05 листопада 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Хохи Романа Олександровича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року було задоволено позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Петрука Олександра Олександровича, Головного Управління патрульної поліції в м. Києві, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позивач звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат з відповідача, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору та з витратами на професійну правничу допомогу.

Посилається на те, що під час ухвалення рішення у справі від 10 лютого 2021 року судом не було вирішено питання про судові витрати, які вона понесла у зв`язку з розглядом справи, а саме:

- сплачений судовий збір у розмірі 420, 40 гр.;

- витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 600,00 гр.

На підтвердження розміру судових витрат було долучено договір про надання правової допомоги від 24 липня 2020 року, акт наданих послуг (приймання-передачі адвокатських послуг) по Договору про надання правової допомоги від 24 липня 2020 року від 05 лютого 2021 року та квитанцію від 07 лютого 2021 року.

З огляду на це, просить задовольнити заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 247 КАС України, суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до частини п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із частини другої вказаної статті, заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Сторони в судове засідання не викликалися.

Судом встановлено, що рішенням суду від 10 лютого 2021 року був задоволений позов ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

При ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат вирішено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі позову позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір у сумі 420, 40 гр., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 01 вересня 2020 року.

/ а.с. 15 /

З урахуванням цього понесені нею витрати на сплату судового збору підлягають відшкодуванню.

Щодо вимоги про відшкодування судових витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку про часткове задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До заяви про розподіл судових витрат було долучено Договір про надання правової допомоги від 24 липня 2020 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію ордеру, акт наданих послуг (приймання-передачі адвокатських послуг) по Договору про надання правової допомоги від 24 липня 2020 року від 05 лютого 2021 року та квитанцію від 07 лютого 2021 року.

/ а.с. 33 - 39 /

Згідно з ч.ч. 4-7 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У поданому до суду відзиві на заяву про розподіл судових витрат представник Департаменту патрульної поліції зазначає про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи.

Відмітив, що відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України дана категорія справи відноситься до справ незначної складності.

Так як справа розглядається судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, предметом оскарження якої є постанова про накладення штрафу у розмірі 255, 00 гр., враховуючи значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію позивача або публічний інтерес до справи, вважає, що відсутні підстави для задоволення заявлених вимог, зокрема, стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 600, 00 гр.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 280/2635/20 від 21 січня 2021 року, значне перевищення розміру адвокатських послуг над сумою позовних вимог свідчить про відсутність будь-якої співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги, визначеної представником позивача.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Єропейський суд з прав людини рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем, окрім самого позову, була надана копія постанови та витяг з сайту Укрпошти.

Навіть судовий збір позивачем, забезпеченою правовою допомогою, був сплачений після постановленої судом ухвали про усунення недоліків.

Аналізуючи Акт виконаних робіт суд виходить з того, що справи з таким предметом позову не представляють складності, розглядаються судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, предмет спору сторін має давно усталену практику розгляду у всіх судових інстанціях, а тому приходить до висновку, що приведена сума є явно завищеною.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, встановлені судом взаємовідносини сторін, врегульовані та чітко визначені законом, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, предмет позову, суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1 000, 00 гр.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України- це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають:

1) центральний орган управління поліцією;

2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 ЗУ «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, Інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Враховуючи, вищезазначене, судові витрати підлягають стягненню з Департаменту патрульної поліції як органу державної влади.

Керуючись ст.ст. 139, 247, 252 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції / 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, / на користь ОСОБА_1 / адреса: АДРЕСА_1 ; ІН НОМЕР_1 / 420, 40 гр. судового збору та 1 000, 00 гр. витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.А. Шереметьєва