Справа № 160/17898/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 листопада 2021 року Справа № 160/17898/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01 жовтня 2021 року (до відділення поштового зв`язку таку подано 29.09.2021 року) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом (49006, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Надії Алексеенко, 84, ) щодо не невиплати ОСОБА_1 в день звільнення грошової компенсації за неотримане ОСОБА_1 в період служби речове майно особистого користування та не оформлення довідки про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна;

- зобов`язати Відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом (49006, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Надії Алексеенко, 84, ) оформити у відповідності до п. 27, 60 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013, довідку про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за речове майно згідно розрахунку вищезазначеної довідки.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач повинен був провести позивачу повний розрахунок, тобто здійснити всі належні виплати, в тому числі грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2021 року зазначена вище справа розподілена та 05.10.2021 року передана судді Пруднику С.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.10.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 908 грн.; заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин, які свідчать про поважність пропуску такого строку; докази звернення із заявою до керівництва Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про виплату позивачу грошової компенсації за не отримане ним за час проходження служби в ДКВС речове майно особистого користування.

01.11.2021 року до канцелярії суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, в якому містилась копія заяви від 15.07.2021 року щодо звернення із до керівництва Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про виплату позивачу грошової компенсації за не отримане ним за час проходження служби в ДКВС речове майно особистого користування, докази сплати судового збору у сумі 908 грн. Також, із даною заявою позивачем подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду. В означеному клопотанні позивач зазначив, що в аспекті правової позиції Верховного суду, на яку посилається суд першої інстанції, останній зауважив, що «остаточний розрахунок», або останнє надходження грошових коштів від відповідача на користь позивача пов`язані зі звільненням останнього з публічної служби відбулось в його випадку 19.08.2021, підтверджується доданими ним до цього клопотання скрін-шотом надходження розрахункових коштів від відповідача на його особисту платіжну картку в сумі 5083,34 грн. з поміткою «зарплата». Однак, навіть при надходженні позивачу коштів від відповідача останньому не було достовірно відомо розрахунок якої саме заборгованості здійснив вказаним платежем з ним відповідач, оскільки по перше про належні йому до виплати грошові суми відповідач ні при звільненні ні в подальшому позивачу не інформував в будь-якій формі, по друге - цей перерахунок грошових коштів відбувався значно пізніше дня звільнення позивача зі служби, та по третє - довідку про виплату позивачу грошової компенсації вартості неотриманого речового майна відповідач не виготовив або про її виготовлення позивачу не повідомив, з її змістом та розміром грошової компенсації вартості неотриманого речового майна позивача не ознайомив, внаслідок чого розмір цієї компенсації позивачу як на момент перерахування цих коштів так і до теперішнього часу невідомий та чи була вона виплачена повністю, частково або взагалі не була виплачена при перерахуванні позивачу відповідачем грошових коштів в сумі 5083,34 грн. 19.08.2021 року йому достовірно не відомо. Таким чином, позивач внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо не оформлення довідки про виплату грошової компенсації вартості неотриманого речового майна до цього часу не поінформований про свої майнові права в цій частині, й не може достовірно знати про порушення його майнових прав щодо повноти виплати йому вказаної компенсації. На думку позивача, обґрунтованим в його випадку є обрахування строків звернення до адміністративного суду місячним терміном тільки від моменту вчинення відповідачем дій, покладених на нього приписами п.60 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №578 від 14.08.2013 року, а саме оформлення відповідачем довідки про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, що взагалі не відбулось внаслідок протиправної бездіяльності відповідача. А отже, тільки від дати оформлення довідки про виплату позивачу грошової компенсації за речове майно та ознайомлення його з її змістом, позивачу може бути достовірно відомо про наявність та розмір заборгованості у відповідача з виплати йому грошової компенсації за речове манно та порушення його майнових прав відповідачем та тільки від цієї дати має обраховуватись місячний термін звернення до адміністративного суду.

Отже, позивач вважає даний факт, поважною причину пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду та виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, суд зазначає наступне.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 4 ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Необхідно зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17, від 22.11.2018 у справі № 815/91/18.

Так, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, спірні відносини пов`язані з проходженням позивачем публічної служби, зокрема з приводу виплати компенсації за неотримане речове майно, а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії, застосуванню підлягають саме положення ч. 5 ст. 122 КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Тобто, у цій категорії справ, законодавець визнав, що строк в один місяць є достатнім для звернення до суду за захистом свої прав, якщо особа вважає, що під час її прийняття на публічну службу, проходження, звільнення з публічної служби, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, порушено її права, свободи чи законні інтереси.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 року у справі №380/5093/20.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за виплатою компенсації за речове майно позивач звернувся до відповідача 15.07.2021, відповідно до наказу Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 13.07.2021 року №92 о/с-21 звільнено 14.07.2021 року з Державної кримінально-виконавчої служби України старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 , з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом за власним бажанням відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Однак, всупереч п. 27 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578, відповідачем не було виплачено компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Отже, саме на день звільнення йому повинні бути виплачені всі належні платежі, в тому числі і грошова компенсація вартості речового майна, і саме з моменту невиплати такої компенсації позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Водночас слід зазначити, що до суду за захистом свого порушеного права позивач звернувся лише 29.09.2021, тобто через два місяці після виникнення обставин, які слугували підставою для звернення до суду, що в даному випадку свідчить про пропущення строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України, з відповідними позовними вимогами.

Суд звертає увагу, що за змістом ч. 1 ст. 122 і ч. 1 ст. 123 КАС України пропущений процесуальний строк може бути поновлений виключно за умови поважності причини пропуску та відсутності ознаки присікальності (преклюзивності).

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №640/25046/19 «Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та не залежить від волевиявлення сторони і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.».

Отже, причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом, не можуть бути визнані поважними, оскільки не обізнаність щодо неправильного нарахування компенсації вартості речового майна при остаточному розрахунку при звільненні не є тією обставиною, яка є об`єктивно непереборною та не залежить від волевиявлення особи.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, на переконання суду, позивач не вказав на обставини непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили йому дізнатись про порушення своїх прав, яке фактично мало місце у липні 2021 році та існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду.

Відтак, зважаючи на тривалість строку, який пропущено, поведінку позивача, яка передувала зверненню до суду з даним позовом, вказані у клопотанні підстави пропуску строку звернення до суду з даним позовом не є поважними.

Згідно з положеннями частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 КАС України.

Пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Зважаючи на те, що з позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого статтею 122 КАС України строком, зазначені у клопотанні від 01.11.2021 року обставини про непропущення ним строку звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними, тому клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду слід залишити без задоволення, а позовну заяву повернути позивачу.

Керуючись статтями 122, 123,169, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 .

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник