Справа № 120/5483/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 р. Справа № 120/5483/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Панасюк В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів 1, 2 Никонюка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Вінницької міської ради (відповідач 1), Виконавчого комітету Вінницької міської ради (відповідач 2) та Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради (відповідач 3),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

31.05.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вінницької міської ради (відповідач 1) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо належної організації дорожнього руху на перехресті проспекту Коцюбинського та вулиць Батозька і Привокзальна у місті Вінниці та зобов`язання відповідача організувати дорожній рух на цій ділянці дороги шляхом встановлення дорожніх знаків 4.10 "Круговий рух" з наданням пріоритетності руху транспортним засобам, які рухаються по колу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в порушення вимог ст. 41 Закону України "Про дорожній рух" перехрестя проспекту Коцюбинського та вулиць Батозької і Привокзальної в місті Вінниці обладнане знаками пріоритету 2.1 "Дати дорогу" і 2.3 "Головна дорога" з табличками до дорожніх знаків 7.8 "Напрямок головної дороги", хоча фактично на цій ділянці дороги організовано круговий рух. Як наслідок, це призводить до постійних заторів та робить дане перехрестя аварійно-небезпечним, чим порушуються права учасників дорожнього руху, зокрема право на життя, здоров`я, безпечні та комфортні умови дорожнього руху.

Позивач вважає, що усунути зазначену проблему можливо у спосіб встановлення дорожніх знаків 4.10 "Круговий рух" з наданням пріоритетності руху транспортним засобам, які рухаються по колу. Разом з тим відповідач не вчиняє жодних дій щодо належної організації дорожнього руху на цій ділянці дороги, хоча зобов`язаний до цього в силу приписів чинного законодавства.

Ухвалою суду від 07.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України та надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали. Серед іншого позивачу запропоновано навести додаткові обґрунтування щодо порушення його прав, свобод, інтересів внаслідок оскаржуваної бездіяльності відповідача та зазначити, яким чином існуюче на сьогодні регулювання дорожнього руху, з яким позивач не погоджується, порушує його особисті права та охоронювані законом інтереси до тієї міри, що спонукає його звернутися до суду за захистом цих прав та інтересів.

22.06.2021 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви. В заяві позивач зазначає, що він є учасником дорожнього руху і оскаржуваною бездіяльністю відповідача порушується його право на безпечні умови дорожнього руху. Крім того, організація дорожнього руху на перехресті проспекту Коцюбинського та вулиць Батозької і Привокзальної в місті Вінниці всупереч вимогам закону створює небезпеку для його життя та здоров`я як громадянина, що підтверджується статистичними даними, наданими органами Національної поліції.

Ухвалою суду від 05.07.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання у справі призначено на 29.07.2021.

Цією ж ухвалою за ініціативою суду до участі у справ третьою особою без самостійних вимог на предмет спору залучено Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції. Суд врахував, що згідно з Положенням про Департамент патрульної поліції, затвердженим наказом Національної поліції України від 06.11.2015 за № 73, до основних завдань Департаменту патрульної поліції належить, зокрема, забезпечення безпеки дорожнього руху. Також за приписами Закону України "Про дорожній рух" дорожні знаки встановлюються відповідно до Правил дорожнього руху та повинні відповідати проекту та схемі організації дорожнього руху, які погоджені із відповідними підрозділами Національної поліції. Отже, встановлення дорожніх знаків та, як наслідок, зміна схеми організації дорожнього руху органом місцевого самоврядування повинні погоджуватися з відповідними підрозділами Національної поліції (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 133/532/17). Відтак суд дійшов висновку, що з урахуванням предмету спору, рішення у цій справі може вплинути на права та обов`язки Департаменту патрульної поліції, у даному випадку Управління патрульної поліції у Вінницькій області, що свідчить про необхідність його залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (з наступним уточненням статусу, враховуючи позицію третьої особи щодо існуючого спору).

26.07.2021 поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що згідно з вимогами чинного законодавства управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг у населених пунктах (об`єкти транспорту) належить до виключних повноважень виконавчих органів місцевих рад. Відповідні виконавчі органи створені й Вінницькою міською радою. Так, метою діяльності комунального підприємства "Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху" є забезпечення безпеки дорожнього руху при впровадженні раціональних форм і методів організації дорожнього руху, ефективне застосування технічних засобів і автоматизованих систем керування дорожнім рухом, виконання окремих заходів Програми реформування, розвитку та утримання житлово-комунального господарства м. Вінниці. Крім того, Положенням про Департамент енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради передбачено, що питання функціонування та розвитку вулиць і доріг відноситься до його компетенції. А рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18.03.2021 № 679 створено координаційну раду з питань безпеки дорожнього руху у Вінницькій міській територіальній громаді, затверджено склад ради та Положення про неї. Водночас цим Положенням до делегованих виконавчим комітетом завдань координаційної ради віднесено, зокрема, підвищення безпеки дорожнього руху, внесення змін в організацію дорожнього руху, виконання вимог ст.ст. 6, 9 Закону України "Про дорожній рух".

Відповідач 1 звертає увагу, що порушене позивачем питання розглядалося на засідання координаційної ради з питань безпеки дорожнього руху, що відбулось 16.03.2017, та полягало у внесенні змін в організацію дорожнього руху на круговому русі перехрестя проспекту Коцюбинського вулиця Привокзальна в місті Вінниці шляхом встановлення з прилеглих до перехрестя напрямків дорожніх знаків 2.1 "Дати дорогу" з табличкою 7.8 "Напрямок головної дороги", яка вказуватиме, що головною дорогою є коло. За результатами розгляду прийнято рішення, відображене в протоколі № 94 від 16.03.2017, про те, що необхідні умови для внесення означених змін в організацію дорожнього руху відсутні. При цьому координаційна рада відповідно до діючих правил дорожнього руху проаналізувала усі перехрестя, де можливе застосування дорожнього знаку 4.10 "Круговий рух", їх геометричні параметри, інтенсивність руху транспортних засобів на підходах та склад транспортних потоків, і вирішила недоцільним застосування дорожніх знаків кругового руху на перехресті вулиць Коцюбинського Привокзальна Батозька. Таке рішення обумовлювалося й тим, що організація у такий спосіб дорожнього руху на цій ділянці неможлива без порушення правил дорожнього руху, а саме пункту 10.5 ПДР, згідно з яким поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини.

Відтак відповідач 1 вважає, що Вінницька міська рада та її виконавчі органи жодних норм чинного законодавства України, на що позивач вказує у позовній заяві, не порушували.

26.07.2021 поштою до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, у яких третя особа виступає на стороні відповідача та просить суд відмовити у задоволенні позову.

На думку третьої особи, організація, в тому числі зміна дорожнього руху на спірній ділянці дороги може відбуватися лише за ініціативою власника автомобільної дороги за погодженням з відповідним підрозділом Національної поліції. Тобто це питання належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування і не може підмінятися судом.

Крім того, третя особа заперечує посилання позивача про високу концентрацію дорожньо-транспортних пригод на перехресті проспекту Коцюбинського та вулиць Батозької і Привокзальної в місті Вінниці, і його небезпечність, оскільки виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері дорожнього господарства, тобто також відноситься до компетенції уповноваженого державного органу.

Ухвалою суду від 29.07.2021, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 09.08.2021 з метою забезпечення процесуального права учасників справи на подання заяв по суті.

05.08.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує доводи відповідача, наведені у відзиві, та просить суд задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позові. Окремо позивач звертає увагу на те, що відповідач посилається на рішення координаційної ради з питань безпеки дорожнього руху від 16.03.2017, яке було прийняте ще до внесення 04.04.2017 змін до ст. 41 Закону України "Про дорожній рух", згідно з якими перевага в русі на перехрестях, де організовано круговий рух, надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу. До того ж позивач вважає, що координаційна рада не може вирішувати питання про недоцільність встановлення певних дорожніх знаків, якщо вимога про їх встановлення передбачена законом.

Разом з відповіддю на відзив позивач подав клопотання про залучення до участі у справі як співвідповідачів Департамент енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради та комунальне підприємство "Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна діяльниця з організації дорожнього руху".

На підтримку клопотання позивач зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що саме вказані Департамент та комунальне підприємство є тими виконавчими органами, які в місті Вінниці відповідають за організацію дорожнього руху, що зумовлює необхідність залучення їх до участі у справі як співвідповідачів.

У підготовчому засіданні від 09.08.2021 позивач уточнив вищевказане клопотання та просив суд залучити до участі у справі як співвідповідачів Виконавчий комітет Вінницької міської ради та Департамент енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради, оскільки вважає, що саме ці виконавчі органи, з урахуванням покладених на них функцій, поряд з Вінницькою міською радою є тими суб`єктами владних повноважень (органами місцевого самоврядування), які зобов`язанні на виконання вимог чинного законодавства організувати дорожній рух на перехресті проспекту Коцюбинського та вулиць Батозька і Привокзальна у м. Вінниці з надання пріоритетності руху транспортним засобам, які рухаються по колу.

Ухвалою суду від 09.08.2021 клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідачів задоволено та вирішено залучити до участі у цій справі як інших відповідачів Виконавчий комітет Вінницької міської ради (відповідач 2) та Департамент енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради (відповідач 3).

У зв`язку із залученням співвідповідачів підготовче засідання відкладено на 06.09.2021.

06.09.2021 за клопотанням сторін в підготовчому засіданні оголошено перерву для надання сторонам часу для примирення.

29.09.2021 відбулося засідання координаційної ради з питань безпеки дорожнього руху у Вінницькій МТГ, на якому за участю позивача розглянуто питання організації дорожнього руху на перехресті проспекту Коцюбинського вулиць Привокзальна-Батозька в місті Вінниці. Одноголосним рішенням координаційна рада вирішила до завершення реконструкції проспекту Коцюбинського згідно з проєктом "Вінницька миля" організацію дорожнього руху на перехресті проспекту Коцюбинського вулиць Привокзальна-Батозька залишити без змін. Зауваження щодо запровадження кругового руху на цьому перехресті врахувати під час реконструкції вказаної вулиці.

Ухвалою суду від 04.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.11.2021.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення, які за своїм змістом відповідають обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Позивач вважає, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо організації дорожнього руху на спірній ділянці дороги з дотриманням вимог ч. 2 ст. 41 Закону України "Про дорожній рух", і тим самим проявляють незаконну бездіяльність. На думку позивача, для виконання вимог закону і надання на спірному перехресті переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по колу, достатньо лише змінити дорожні знаки. Щодо проведення реконструкції площі перед залізничним вокзалом та, відповідно, спірної ділянки дороги, то позивач припускає, що така реконструкція відбудеться ще не скоро, тоді як необхідність правильної організації дорожнього руху на цьому перехресті є нагальною. Щодо належності свого статусу як позивача у цій справі позивач зазначив, що він є громадянином України, проживає у місті Вінниці, є пішоходом та водієм, а тому має право на безпечні умови дорожнього руху та їх захист цього права в суді. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів 1, 2 у судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що на спірному перехресті немає чітко вираженої конфігурації для організації дорожнього руху на круговому русі із наданням переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по колу. Це пов`язано з особливостями існуючого на перехресті кільця (клумби), яке зміщене, а не знаходиться у центрі перехрещення прилеглих до нього напрямів. Наприклад, як зазначає представник відповідачів, у напрямку руху з вулиці Батозької до вулиці Привокзальної дорога є прямою і не пересікає кільця. Схожа ситуація і під час руху з проспекту Коцюбинського в напрямку залізничного вокзалу. Також виникнуть спірні моменти з дотриманням правил дорожнього руху при здійсненні поворотів на даному перехрещенні доріг. Відтак представник відповідачів вважає, що відповідне кільце не є класичним для організації дорожнього руху у спосіб, на якому наполягає позивач, і для цього недостатньо просто зміни дорожні знаки. Особливу увагу представник відповідачів звертає на заплановану масштабну реконструкцію площі перед залізничним вокзалом разом із спірним перехрестям, якою передбачається кардинально інша організація дорожнього руху, без застосування кругового руху. Така реконструкція має розпочатися вже у другій половині 2022 року. Тому, на думку представника відповідачів, недоцільно змінювати правила дорожнього руху тепер, коли всі учасники руху вже звикли саме до такої організації. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 3 участі в судовому засіданні свого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, посилаючись на занятість в іншому судовому процесі.

Згідно з ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частиною першою статті 205 КАС України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України у разі неявки без поважних причин або без повідомлення причин неявки в судове засідання учасника справи, який був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Враховуючи наведене та беручи до уваги достатність наявних у справі доказів, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача 3 і третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши доводи учасників справи на підтримку своїх вимог та заперечень, а також зібрані у справі докази, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух" (далі Закон № 3353-XII) цей нормативно-правовий акт регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Частиною першою статті 6 Закону № 3353-XII визначено, що до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, у тому числі, організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами.

За змістом статті 9 Закону № 3353-XII до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить:

розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження;

визначення структур управління, проектування, будівництва та утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів;

участь у розробці положень про спеціальні структури управління дорожнім рухом;

компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів;

забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху;

організація і здійснення заходів, спрямованих на захист навколишнього природного середовища;

забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов;

вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях;

передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам;

визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів;

передача права на будівництво комунальних та інших споруд, прокладання комунікацій, на захисні роботи і споруди, сервісні споруди та обладнання відповідно до чинного законодавства;

проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше;

термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

влаштування місць для зупинок транспортних засобів, стоянок і відпочинку учасників дорожнього руху та створення інших об`єктів дорожнього сервісу;

розробка та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів системами термінового зв`язку для виклику Національної поліції, екстреної медичної допомоги та технічної допомоги;

обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання;

проведення лінійного аналізу аварійності на підвідомчих автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах;

виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху;

забезпечення роботи спеціалізованих служб по здійсненню заходів щодо організації дорожнього руху;

своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами;

організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;

вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 3353-XII власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Частинами першою-третьою статті 27 Закону № 3353-XII визначено, що організація дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах здійснюється із застосуванням технічних засобів, інформаційно-телекомунікаційних та автоматизованих систем керування та нагляду за дорожнім рухом відповідно до правил і стандартів, а також на основі проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції. До вказаних проектів і схем за приписами відповідних підрозділів Національної поліції можуть бути внесені зміни та доповнення.

Організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, органами місцевого самоврядування.

У разі виникнення загрози безпеці дорожнього руху, перешкод у русі транспортних засобів і пішоходів відповідні посадові особи Міністерства внутрішніх справ України, дорожніх і комунальних служб мають право вносити оперативні зміни в організацію дорожнього руху і вживати необхідних заходів щодо усунення перешкод.

Згідно з нормами статей 51, 52 Закону № 3353-XII контроль у сфері дорожнього руху спрямований на забезпечення дотримання міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади та об`єднаннями, а також громадянами вимог законодавства України про дорожній рух.

Контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

В силу приписів ч. 1 ст. 52-3 Закону № 3353-XII до повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху належать: участь у реалізації в межах своїх повноважень державної політики у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечення безпеки дорожнього руху; організація супроводження і забезпечення безпечного руху транспортних засобів спеціального призначення; погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та інших споруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг; погодження поданих у встановленому порядку пропозицій стосовно обладнання засобами організації дорожнього руху місць виконання дорожніх робіт, проектів та схем організації дорожнього руху, маршрутів руху пасажирського транспорту, маршрутів організованого руху громадян і місць їх збору, порядку проведення спортивних та інших масових заходів, які можуть створити перешкоди дорожньому руху; видача в установленому порядку у випадках, передбачених законом, дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів, у тому числі небезпечних, додержанням законодавства у зазначеній сфері, розробленням і видачею в установленому порядку документів щодо погодження маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів; інформування учасників дорожнього руху про фіксацію фактів правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі.;

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до пп. 44 п. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення виключно на пленарних засіданнях питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пп. 1 п. "а" ст. 30 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Частиною першою статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України від 8 вересня 2005 року № 2862-IV "Про автомобільні дороги" (далі Закон № 2862-IV) основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів.

Статтею 20 Закону № 2862-IV визначені основні права органів місцевого самоврядування щодо управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів. Зокрема, органи місцевого самоврядування в частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів мають право встановлювати за погодженням з відповідними державними органами з безпеки дорожнього руху тимчасові обмеження на рух транспортних засобів при проведенні ремонтних та інших робіт на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів; обмежувати або забороняти рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, визначені для них державними стандартами, у разі відсутності відповідного спеціального погодження.

Вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю (ч. 1 ст. 16 Закон № 2862-IV).

Відповідно до статті 17 Закону № 2862-IV управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону № 2862-IV органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів.

Відповідно до п. 8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України), регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Аналізуючи наведені вище норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про автомобільні дороги", Закону України "Про дорожній рух", Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 в справі № 133/532/17 зробив висновки, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів.

Також у вказаній постанові Верховний Суд погодився з тим, що організація дорожнього руху, його обмеження у межах територіальної громади віднесені до компетенції органів місцевого самоврядування та визнав, що місцева рада мала законні повноваження на прийняття рішень про встановлення дорожніх знаків та організацію дорожнього руху у відповідному населеному пункті.

Отже, статус Вінницької міської ради як належного відповідача у цій справі сумнівів не викликає та підтверджується нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини. До того ж саме міська рада вважається власником автомобільних доріг та вулиць в межах міста, що додатково свідчить про правильність її статусу за цим позовом.

Крім того, суд враховує, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 280/97-ВР, виконавчі органи рад органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

А згідно з підпунктом 1 пункту "а" статті 30 Закону № 280/97-ВР, як уже зазначалося вище, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Отже, питання управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг у населених пунктах (об`єктами транспорту) охоплюються сферою компетенції виконавчих органів відповідних рад.

З цим погоджується й відповідач 1, про свідчить зміст відзиву на позовну заяву.

Відтак суд вважає належними відповідачами у цій справі, окрім Вінницької міської ради, також Виконавчий комітет Вінницької міської ради (відповідач 2) та Департамент енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради (відповідач 3), які є виконавчими органами Вінницької міської ради та яким законом і міською радою делеговані повноваження у сфері управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг у населених пунктах (об`єктами транспорту) та забезпечення безпеки дорожнього руху.

При цьому суд бере до уваги, що стаття 6 Закону України "Про дорожній рух" визначає компетенцію міських рад та їх виконавчих органів у сфері дорожнього руху, але чітко не розмежовує повноваження відповідних органів місцевого самоврядування в цій сфері.

Тобто питання щодо розподілу повноважень у сфері дорожнього руху законом віднесено до питань внутрішньої діяльності міських рад.

Разом з тим суд не може погодитись з доводами відповідача 1 про те, що належним відповідачем у цій справі також має бути комунальне підприємство "Вінницька спеціалізована монтажно-експлуатаційна дільниця з організації дорожнього руху".

Як видно з наданих суду документів, зокрема статуту цього підприємства, у спірних правовідносинах воно не виконує публічно-владних управлінських функцій, безпосередньо не наділене владними повноваженнями з організації дорожнього руху та немає обов`язкових ознак суб`єкта владних повноважень.

На думку суду, зазначене підприємство фактично виконує "матеріально-технічну" функцію та забезпечує виконання вже прийнятих виконавчими органами ради рішень з питань організації дорожнього руху в межах відповідної територіальної громади.

Отож його залучення до участі у справі як співвідповідача не лише недоцільне, але й буде суперечити сутності адміністративного судочинства як діяльності адміністративного суду з розгляду і вирішення публічно-правових спорів за участю суб`єктів владних повноважень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та заявленим позовним вимогам, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Наведене узгоджується з повноваженнями суду при вирішенні справи. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання його вчинення певних дій.

Таким чином, для прийняття рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії суд неодмінно повинен встановити факт його бездіяльності та констатувати її протиправний характер внаслідок порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку відповідача-суб`єкта владних повноважень.

Водночас протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 320/950/19, з урахуванням приписів статей 2, 5, 9 КАС України обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення, за загальним правилом, має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Водночас однією з умовою розгляду судом питання про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів такою бездіяльністю.

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо належної організації дорожнього руху на перехресті проспекту Коцюбинського та вулиць Батозька і Привокзальна у місті Вінниці, оскільки вважає, що на цій ділянці дороги фактично організовано круговий рух, тоді як відповідачі, будучи уповноваженими на те органами місцевого самоврядування, порушують вимоги чинного законодавства, а саме ч. 2 ст. 41 Закону України "Про дорожній рух", та неправомірно не встановлюють на вказаному перехресті дорожні знаки 4.10 "Круговий рух" з наданням пріоритетності руху тим транспортним засобам, які рухаються по колу.

Втім, під час судового розгляду справи в межах предмету позову належними та допустимими доказами не підтвердився факт бездіяльності відповідачів, яку позивач оспорює та яку вважає протиправною.

Так, судом встановлено, що з метою подальшого зміцнення дисципліни учасників дорожнього руху, запобігання дорожнього травматизму, посилення безпеки дорожнього руху та поліпшення стану доріг, вулиць і залізничних переїздів при Виконавчому комітеті Вінницької міської ради створено координаційну раду з питань безпеки дорожнього руху у Вінницькій міській територіальній громаді (далі Координаційна рада).

Відповідно до затвердженого Положення Координаційна рада є консультативно-дорадчим органом міської ради у сфері дорожнього руху та його безпеки.

Завданнями Координаційної ради є:

- підвищення безпеки дорожнього руху, внесення змін в організацію дорожнього руху, виконання положень статей 6, 9 Закону України "Про дорожній рух";

- розгляд скарг та заяв стосовно питань забезпечення та підвищення безпеки дорожнього руху для всіх учасників дорожнього руху;

- підготовка пропозицій для вжиття заходів виконавчими органами міської ради, комунальними підприємствами та іншими організаціями та установами з питань, які відносяться до забезпечення та підвищення безпеки дорожнього руху.

Координаційна рада відповідно до покладених на неї завдань вивчає причини аварійності, розробляє заходи, спрямовані на підвищення безпеки дорожнього руху, надає рекомендації щодо їх виконання, подає пропозиції з питань, що потребують вирішення міською радою; розглядає пропозиції підприємств, організацій та громадян з питань дорожнього руху і приймає по них рішення; із застосуванням сучасного програмного забезпечення здійснює моделювання змін до організації дорожнього руху на вулицях Вінницької міської територіальної громади та відповідно до отриманих результатів приймає рішення щодо доцільності внесення змін; бере участь в роботі, яка пов`язана з розробленням проектів програм з безпеки дорожнього руху, надає пропозиції та рекомендації, узагальнює та поширює передовий досвід із забезпечення безпеки дорожнього руху та запобігання дорожньо-транспортних пригод, тощо.

Рішення Координаційної ради приймається відкритим голосуванням, вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість членів ради. Результати роботи Координаційної ради оформляються протоколом.

Як з`ясовано судом, питання щодо організації дорожнього руху на перехресті проспекту Коцюбинського та вулиць Батозька і Привокзальна у місті Вінниці шляхом надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по колу, неодноразово розглядалося на засіданні Координаційної ради.

Так, 16.03.2017 за наслідками розгляду зазначеного питання прийнято рішення про відсутність необхідних умов для встановлення з прилеглих до перехрестя напрямків дорожніх знаків 2.1 "Дати дорогу" з табличкою 7.8 "Напрямок головної дороги", яка вказуватиме, що головною дорогою є коло (протокол засідання № 94 від 16.03.2017). Рішення мотивоване тим, що на цій ділянці перехрестя немає чітко вираженої конфігурації для внесення відповідних змін в існуючу організацію дорожнього руху.

Вже під час розгляду справи дане питання повторно стало предметом обговорення на засіданні Координаційної ради за участю позивача. Однак за результатами його розгляду прийнято рішення, відображене у протоколі № 7 від 29.09.2021, про залишення без змін організації дорожнього руху на перехресті проспекту Коцюбинського та вулиць Привокзальна-Батозька до завершення запланованої комплексної реконструкції проспекту Коцюбинського в рамках проєкту "Вінницька миля".

Отже, наведеним спростовуються твердження позивача щодо бездіяльності відповідачів з приводу зміни організації дорожнього руху на перехресті проспекту Коцюбинського та вулиць Батозька і Привокзальна у місті Вінниці, адже це питання розглянуте Координаційною радою як уповноваженим органом Вінницької міської ради у сфері безпеки дорожнього руху, з прийняттям відповідного рішення по суті.

Також суд не може погодитися з доводами позивача про те, що відповідачі ухиляються від виконання вимог ч. 2 ст. 41 Закону України "Про дорожній рух", що у свою чергу свідчить про неправомірну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Закон України № 1993-VIII, яким були внесені зміни до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" щодо пріоритетності транспортних засобів, які рухаються по колу, набрав чинності з 28.04.2017.

Вказаним Законом статтю 41 Закону України "Про дорожній рух" доповнено новою (другою) частиною такого змісту:

"Перевага в русі на перехрестях, де організовано круговий рух, надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу".

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 № 860 (набрала чинності з 24.11.2017) внесені зміни до ПДР України, зокрема:

1) пункт 10. 5 викладено в такій редакції:

"Поворот необхідно виконувати так, щоб під час виїзду з перехрещення проїзних частин транспортний засіб не опинився на смузі зустрічного руху, а у разі повороту праворуч слід рухатися ближче до правого краю проїзної частини. Виїзд з перехрестя, де організовано круговий рух, може здійснюватися з будь-якої смуги, якщо напрямок руху не визначено дорожніми знаками чи розміткою і це не створить перешкод транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку праворуч.".

2) пункт 16.12 доповнено абзацом такого змісту:

"Перевага в русі на нерегульованих перехрестях, де організовано круговий рух і які позначені дорожнім знаком 4.10, надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу.".

Відтак за чинним на сьогодні правовим регулюванням перевага в русі на перехрестях, де організовано круговий рух, має надаватися тим транспортним засобам, які вже рухаються по колу.

Закономірно, що це покладає на органи місцевого самоврядування обов`язок організувати дорожній на території громади з урахуванням вищезазначених правил.

Разом з тим судом не здобуто переконливих доказів на підтвердження того, що вищезазначене правило дорожнього руху є очевидно застосовним до перехрестя доріг проспект Коцюбинського вулиці Батозька і Привокзальна в місті Вінниці.

Так, загалом відповідачі не заперечують, що на вказаному перехресті має місце рух транспортних засобів по колу (навколо клумби). Але при цьому зауважують, що застосування дорожнього знаку 4.10 "Круговий рух" у даному випадку не є виправданим через особливості даного перехрещення доріг, зокрема його геометричні параметри, прилеглі до нього напрямки, склад транспортних потоків. Зокрема, наявне на перехресті кільце (клумба) є зміщеним та не знаходиться у центрі перехрестя. Як наслідок, при русі автомобілів вулицею Батозькою у напрямку до вулиці Привокзальної дорога є прямою та не пересікає кільця. Крім того, як стверджують відповідачі, організація в такий спосіб дорожнього руху на цій ділянці порушуватиме ПДР України, а саме вимоги пункту 10.5.

Таким чином, відповідачі вважають, що спірне перехрестя немає чітко вираженої конфігурації для організації кругового руху із наданням переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по колу.

Зазначені доводи відповідачів заслуговують на увагу, оскільки навіть ознайомившись із загальнодоступними джерелами інформації, такими як "Google карти", а також наявними у мережі Інтернет матеріалами аерофотозйомки спірного перехрестя (https://zamostia.vn.ua/lokatsiyi/vinnytska-mylya/), можна побачити, що таке кільце дійсно має свої особливості.

Тому аргументи відповідача суд визнає слушними і такими, що підлягають оцінці судом при вирішенні справи. Водночас належні та допустимі докази на їх спростування у матеріалах справи відсутні, а клопотання про призначення судової експертизи ніким з учасників справи не заявлялось, хоча така можливість обговорювалася у підготовчому засіданні.

Суд не може погодитися з доводами позивача про те, що питання організації дорожнього руху на спірному перехресті у відповідності до вимог ч. 2 ст. 41 Закону України "Про дорожній рух" лежить виключно у правовій площі і для виконання цих законодавчих вимог буде достатнім лише замінити дорожні знаки.

По-перше, наведені вище обставини вказують на те, що відповідне перехрестя через свої особливості не можна назвати "класичним" для організації дорожнього руху у той спосіб, на якому наполягає позивач, і, найімовірніше, для того аби організувати на ньому круговий рух з наданням переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по колу, потрібно щонайменше провести його повну реконструкцію.

По-друге, суд критично оцінює посилання позивача на те, що для цього достатньо просто встановити дорожній знак 4.10 "Круговий рух", оскільки проведення подібних дорожніх екпериментів без попередніх досліджень, аналізів та моделювань спеціалістами у цій сфері може спричинити тяжкі наслідки та загрожувати життю і здоров`ю учасників дорожнього руху.

По-третє, у даному випадку суд не може підміняти собою уповноважені органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування і за них приймати рішення про те, як саме слід організувати дорожній рух на тій чи іншій ділянці дороги, в тому числі на спірному перехресті.

В цьому контексті суд звертає увагу на склад Координаційної ради, яка складається з 19 осіб та включає представників органів, підприємств, установ та організацій, які покликані забезпечувати безпеку дорожнього руху в м. Вінниці та вирішувати пов`язані з цим питання.

В той же час, двічі розглянувши спірне питання на своєму засідання, вказана компетентна рада дійшла висновку, що зміна організації дорожнього руху на спірному перехресті є недоцільною та не забезпечуватиме вищий рівень дорожньої безпеки.

Суд зауважує, що на законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору з будь-ким.

Таким чином, оскільки питання організації дорожнього руху на території м. Вінниці та забезпечення безпечних умов дорожнього руху належать до виключної компенсації відповідачів, а можливість організації дорожнього руху на перехресті проспекту Коцюбинського та вулиць Батозька і Привокзальна з наданням переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по колу, розглянуте Координаційною радою з прийняттям рішення по суті цього питання, беручи до уваги відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що вказане правило дорожнього руху є очевидно застосовним до спірного перехрестя, незважаючи на його конфігурацію та особливості, суд доходить висновку, що правових підстав для покладення на відповідачів зобов`язань, про які просить позивач у позовній заяві, немає.

Крім того, під час розгляду справи судом не здобуто достатніх даних, які б підтверджували наявність у позивача статусу "потерпілого" у спірних правовідносинах і те, що оскаржувана бездіяльність суб`єктів владних повноважень дійсно завдає позивачу реальну шкоду та порушує його права та законні інтереси, які можуть потребувати судового захисту.

Так, у постанові від 25.04.2018 у справі № 461/2132/17 Верховний Суд висловив загальні підходи до захисту законного інтересу. Законний інтерес, якщо його порушує суб`єкт владних повноважень, може бути предметом судового захисту в порядку адміністративного судочинства. Під час розгляду справи суд з`ясовує, які саме фактичні обставини зумовлюють існування інтересу, відносини, що існують з приводу об`єкту інтересу, а також інші індивідуальні особливості, що відображають законність інтересу та необхідність судового захисту прагнень позивача.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Захист прав, свобод або законних інтересів, серед іншого, можливий шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Водночас, за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004, поняття "порушене право", за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". У цьому ж Рішенні зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Крім того, заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Для відкриття провадження у справі недостатньо лише суб`єктивного твердження позивачів, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

Позивач зазначає, що він є учасником дорожнього руху і оскаржуваною бездіяльністю відповідачів порушується його право на безпечні умови дорожнього руху. Крім того, неправильна організація дорожнього руху на спірному перехресті створює небезпеку для його життя та здоров`я.

Втім, суд вважає, що доводи позивача є надміру абстрактними, без жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваної бездіяльності відповідачів на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача, що свідчить про відсутність предмету захисту у суді.

Крім того, при з`ясуванні статусу позивача як "потерпілого" суд також керується практикою, напрацьованою Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд). Поняття "потерпілий" має автономне значення (не залежить від національного законодавства) і має значення лише для цілей застосування Конвенції. Водночас, підходи ЄСПЛ мають важливе методологічне значення для розвитку практики національних судів.

Відповідно до статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає: a) що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви; b) що заявник не зазнав суттєвої шкоди, якщо тільки повага до прав людини, гарантованих Конвенцією і протоколами до неї, не вимагає розгляду заяви по суті, а також за умови, що на цій підставі не може бути відхилена жодна справа, яку національний суд не розглянув належним чином.

Отже, право особи на звернення до ЄСПЛ пов`язане з наявністю у неї статусу жертви (потерпілого). Слово "жертва" в контексті статті 34 Конвенції означає особу або осіб, яких прямо або опосередковано торкнулося стверджуване порушення. Тобто стаття 34 стосується не тільки безпосередньої жертви або жертви стверджуваного порушення, але також непрямих жертв, яким порушення заподіяло б шкоду або які б мали дійсну і особисту зацікавленість в тому, щоб воно припинилося (Валліанатос та інші проти Греції [ВП], №№ 29381/09 та 32684/09, п. 47, від 07.11.2011).

Щоб мати можливість подати скаргу відповідно до статті 34, заявник повинен бути здатним довести, що оскаржуваний захід "зачіпає його безпосередньо" (Тенасє проти Молдови [ВП], № 7/08, п. 104, від 27.04.2010, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29.04.2008).

Суд також визнав, що заявник може вимагати статус жертви порушення Конвенції, якщо він чи вона знаходяться під дією (охоплені) законодавства, яке дозволяє вживати таємні заходи спостереження, а також, якщо відсутні засоби правового захисту (Роман Захаров проти Росії [ВП], № 47143/06, пп. 173-178, від 04.12.2015). Проте для того, щоб мати можливість претендувати на статус жертви в такій ситуації, заявник повинен надати обґрунтовані і переконливі докази вірогідності того, що порушення, що впливає на нього або неї особисто, буде мати місце; одних підозр або припущень недостатньо (Сенатор Лайнс GmbH проти Австрії, Бельгії, Данії, Фінляндії, Франції, Греції, Ірландії, Італії, Люксембургу, Нідерландів, Португалії, Іспанії, Швеції та Великої Британії [ВП] (ухв.), №56672/00, від 10.03.2004).

Суд також підкреслює, що Конвенція не передбачає подання actio popularis з метою тлумачення прав, які вона містить, або дозволу фізичним особам оскаржити положення внутрішньодержавного права тільки тому, що вони вважають, не перебуваючи під прямим впливом такого положення, що воно може суперечити Конвенції (Аксу проти Туреччини [ВП], №№ 4149/04 та 41029/04, п. 50, від 15.12.2012, Берден проти Сполученого Королівства [ВП], №. 13378/05, п. 33, від 29.04.2008).

З наведеного випливають такі ознаки "потерпілого" від порушення законного інтересу: а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов; б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності; в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду); г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач не є потерпілим від оскаржуваної бездіяльності відповідачів.

Водночас встановлення за наслідками судового розгляду обставин, що свідчать про відсутність у позивача матеріально-правової заінтересованості, є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 815/6938/17.

За змістом положень статей 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивач немає права на відшкодування понесених в цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );

2) відповідач 1: Вінницька міська рада (, місцезнаходження: вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050);

3) відповідач 2: Виконавчий комітет Вінницької міської ради (, місцезнаходження: вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050);

4) відповідач 3: Департамент енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради (, місцезнаходження: вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050);

5) третя особа: Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: вул. Ботанічна, 24, м. Вінниця, 21010).

Повне судове рішення складено 09.11.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович