Справа № 320/7187/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року № 320/7187/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С. О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Служби безпеки України, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо відмови у визнанні ОСОБА_1 учасником бойових дій на території інших держав колишнього СРСР;

- зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій у Службі безпеки України вчинити дії щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що відповідач безпідставно відмовив йому у встановленні статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" як військовослужбовцю, який проходив військову службу в КДБ Азербайджанської РСР та був залучений до заходів з локалізації збройного конфлікту між Азербайджанською РСР та Вірменською РСР у 1988-1990 роках, у тому числі до виконання спеціальних завдань з охорони громадського порядку в умовах надзвичайного стану.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 продовжено Службі безпеки України строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів по справі на один місяць з дня вручення копії даної ухвали суду (отримання її тексту засобами телекомунікаційного зв`язку).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що у 1998-1990 роках Азербайджанська РСР та Вірменська РСР входили до складу СРСР, а тому не були окремими державами та не належать до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08.02.1994.

У зв`язку з цим, проходження позивачем служби в КДБ Азербайджанської РСР та його залучення до заходів з локалізації збройного конфлікту між Азербайджанською РСР та Вірменською РСР у 1988-1990 роках, у тому числі до виконання спеціальних завдань з охорони громадського порядку в умовах надзвичайного стану, не є підставою для встановлення йому статусу учасника бойових дій.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 03.07.2000 (а.с.9).

02.08.2010 Службою безпеки України видано позивачу посвідчення ветерана військової служби серії НОМЕР_2 (а.с.10).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Служби безпеки України із заявою про встановлення йому статусу учасника бойових дій та видачу посвідчення встановленого зразка відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У вказаній заяві позивач зазначив, що він проходив військову службу в період міжнародного конфлікту і виконання спеціальних завдань в умовах надзвичайного стану при збройних конфліктах і містах Сумгаїті, Баку Азербайджанської РСР із застосуванням вогнепальної зброї і піддаванням ризику свого життя (а.с.12).

Управління роботи з особовим складом Служби безпеки України листом від 15.12.2020 №11/3-Т-520/64 повідомило позивачу про відсутність підстав для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Так, у вказаному листі зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" Республіка Азербайджан та Республіка Вірменія не входять до переліку держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців осіб рядового, начальницького склад і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР.

Щодо поняття "Інші країни після грудня 1979 року" Постанов №63 слід зазначити, що пунктом 6 вказаного нормативно-правового акту розтлумачено механізм отримання пільг військовими фахівцями, направленими Генеральним штабом Збройних сил колишнього Союзу СРСР в країни, на території яких велися бойові дії.

Станом на 1988-1990 рр. Азербайджанська радянська соціалістична республіка та Вірменська радянська соціалістична республіка входили до складу СРСР, а тому не були окремими державами (а.с.16).

Не погоджуючись з діями відповідача щодо невстановлення статусу учасника бойових дій, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання їх протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закону №3551, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 2 частини першої статті 6 Закону №3551, на який позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, визначено, що учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63 затверджений Перелік держав і періодів бойових дій на їх території, у якому відсутні Вірменська та Азербайджанська радянські соціалістичні республіки.

При цьому, в примітці 6 до словосполучення «інші країни - після грудня 1979 р.» зазначено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Як вбачається з довідки Комітету державної безпеки Азербайджанської РСР від 27.11.1990, служба капітана ОСОБА_1 в КДБ Азербайджанської СРС відповідно до наказу Голови КДБ СРСР від 27.04.1990 №0231 підлягає зарахуванню у вислугу років на пенсію у пільговому розрахунку - один місяць служби за півтора місяці, а саме:

- з 20.01.1990 по 26.02.1990, з 08.03.1990 по 31.05.1990 (наказ голови КДБ Азербайджанської РСР від 02.07.1990 №0102;

- з 01.06.1990 по 30.06.1990 (наказ голови КДБ Азербайджанської РСР від 26.07.1990 №0129);

- з 01.07.1990 по 31.07.1990 (наказ голови КДБ Азербайджанської РСР від 30.08.1990 №0140);

- з 01.08.1990 по 31.08.1990 (наказ голови КДБ Азербайджанської РСР від 17.10.1990 №0172);

- з 01.09.1990 по 16.09.1990 (наказ голови КДБ Азербайджанської РСР від 05.11.1990 №0185);

з 22.10.1990 по 30.10.1990 (наказ голови КДБ Азербайджанської РСР від 22.11.1990 №671-лс (а.с.14).

Позивач підтвердив, що він був відряджений до Азербайджанської РСР для виконання службових обов`язків по охороні громадського порядку при надзвичайних обставинах, пов`язаних з масовими антигромадськими проявами в м.Сумгаїті та в м.Баку.

Однак, у Переліку держав і періодів бойових дій на їх території Азербайджанська радянська соціалістична республіка відсутня.

Отже, позивач перебував у відрядженні в межах своєї держави СРСР, до складу якого на той час входила Азербайджанська РСР.

Верховний Суд у постанові від 24.06.2021 у справі №240/9932/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 97881109) зазначив, що дія Постанови №63 поширюється тільки на:

- осіб миротворчого контингенту до 31 грудня 2005 року та військовослужбовців Служби безпеки і Служби зовнішньої розвідки, направлених у відрядження до Республіки Ірак з метою забезпечення в умовах посилення терористичних посягань безпеки дипломатичної установи України, її співробітників та членів їх сімей;

- осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та військовослужбовців внутрішніх військ МВС, які перебували 17 березня 2008 року в складі миротворчого персоналу органів внутрішніх справ на території Автономного Краю Косово (Республіка Сербія, колишня Югославія).

Обов`язковою умовою надання статусу учасника бойових дій є встановлення факту участі особи у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ на території інших держав.

Верховний Суд у постанові від 28.10.2021 у справі №826/9417/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 100653569) зазначив, що в 1990-1991 роках наявність обставин участі особи в бойових операціях по захисту Батьківщини (СРСР) може мати місце виключно у збройних конфліктах СРСР з іноземними державами, тоді як на території Азербайджанської РСР, як складової республіки однієї держави відбувалися масові заворушення при внутрішніх міжетнічних збройних конфліктах.

Положення пункту 2 статті 6 Закону №3551 не поширюються на осіб, які проходили військову службу та приймали участь в охороні громадського порядку на території республік Закавказзя.

Зі змісту примітки 6 до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території щодо можливості визнання осіб учасниками бойових дій, якщо такі мали місце в інших країнах після 1979 року та не названі у цьому Переліку, вбачається, що її положення поширюються лише на військових фахівців, яких Генеральний штаб Збройних Сил колишнього Союзу РСР направляв у країни, на території яких велися бойові дії, і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил колишнього Союзу РСР про їх особисту участь у бойових діях.

Відсутність вищезазначених обставин виключає можливість визнання учасниками бойових дій після грудня 1979 року осіб, які виконували спеціальні завдання в умовах надзвичайного стану та при вирішенні збройних конфліктів, відновлення законності та правопорядку на території колишніх республік Союзу РСР.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідачем було доведено відсутність підстав для встановлення позивачу статусу учасника бойових дій, внаслідок чого суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у встановленні відповідного статусу.

Стосовно тверджень позивача про розгляд питання про надання йому статусу учасника бойових дій неуповноваженим органом суд зазначає таке.

Наказом Центрального управління Служби безпеки України від 10.01.2018 № 30 затверджено Положення про комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Службі безпеки України (далі - Положення).

Пунктом 1 цього Положення визначено, що Комісія з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Службі безпеки України (далі - Комісія) створюється в Службі безпеки України (далі - СБУ) відповідно до пункту 1 Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 січня 1995 року № 16 (далі - Положення № 16), пункту 3 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які виконували бойове (службове) завдання із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з військовими формуваннями інших держав і незаконними збройними формуваннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року № 203 (далі - Порядок № 203) та пункту 6 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі - Порядок № 413).

У своїй діяльності Комісія керується Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон), Положенням № 16, Порядком № 203, Порядком № 413, постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами (п.4 Положення).

При цьому пунктом 8 Положення визначено, що організаційне забезпечення роботи Комісії здійснює Управління роботи з особовим складом.

Протоколи з рішеннями Комісії зберігаються у відповідній номенклатурній справі, що ведеться в Управлінні роботи з особовим складом (п.12 Положення).

Згідно з пунктом 13 Положення Управління роботи з особовим складом на підставі рішень про надання та позбавлення осіб статусу учасника бойових дій організовує у Службі безпеки України видачу та вилучення посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків "Ветеран війни - учасник бойових дій" і листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості, а також ведення їх персонального обліку.

Як було вказано вище, відповідь за результатом розгляду заяви позивача була надана Управлінням роботи з особовим складом Служби безпеки України як органом, який уповноважений здійснювати організаційне забезпечення роботи Комісії, що свідчить про те, що інформація про результати розгляду заяви позивача була доведена до його відома належним суб`єктом.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати у порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд залишає за позивачем.

Керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.