Справа № 380/5009/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5009/20 пров. № А/857/12584/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Хобор Р.Б.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року (суддя Брильовський P.M., ухвалене в м. Львові) у справі №380/5009/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

19.06.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, (далі відповідач 1) Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі відповідач 2), та з наведених у ньому підстав, просив: зобов`язати Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за період з 2014 року по 2018 рік; стягнути з Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 167549,28 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за період з 2014 року по 05.07.2016.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України за рахунок його бюджетних асигнувань 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп судового збору на користь ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з даним рішенням суду Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом при прийнятті судового рішення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення невірно визначив орган Державної прикордонної служби України, який має здійснювати таке нарахування та виплату, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), не був останнім місцем військової служби Позивача. Вважає, що враховуючи норми пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2019 №1115/2009, компенсація за невикористану оплачувану додаткову відпустку повинна бути нарахована та виплачена ОСОБА_1 за період з 2014 по 05.07.2016 саме Західним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України, оскільки з цього органу позивач був звільнений згідно наказу №474-Ос від 01.11.2018.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до суду апеляційної інстанції. Будучи повідомленим про розгляд справи в судове засідання не зявився

В судовому засіданні представник відповідача 1 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити та відмовити в позові.

Апелянт Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України будучи повідомленими про час та місце розгляду справи явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача та представника відповідача 1, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проходив військову службу у Сумському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, а з 22.08.2017 був переведений до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Під час проходження військової служби обіймав посади, які надавали право на щорічну додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Як зазначає позивач, з 2014 року до моменту звільнення з військової служби він виконував обов`язки військової служби, пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 474-ос від 01.11.2018 позивача звільнено з військової служби та наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №482-ос від 07.11.2018 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Із наказу про звільнення вбачається, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, позивачу не виплачувалась.

Вважаючи, що його право на виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку порушено, а також з метою стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що враховуючи те, що у період з 2014 по 05.07.2016 позивач займав посади визначені у Переліку №702, відтак він мав право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст. 10-1 Закону № 2011-XII за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, тому позов в частині виплати компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за цей період підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 10-1 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012, затверджено перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку (далі - Перелік № 702).

Відповідно до п. 4 додатку 4 Переліку № 702 інспектор прикордонної служби 1, 2, 3 категорії має право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходив військову службу у Сумському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України з 2010 до 05.07.2016, в тому числі займав посади інспектора прикордонної служби 2 та 3 категорії, що підтверджується витягом з послужного списку.

Поряд з цим, довідкою Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №1280 від 07.12.2020 підтверджується, що ОСОБА_1 за час проходження служби у 2013-2016 рр. відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я не надавалася та становить 21 календарний день.

Таким чином, зазначенні обставини достеменно підтверджують право позивача у вищезазначений період на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст. 10-1 Закону №2011-XII за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Відносно компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за період з 05.07.2016 до моменту звільнення, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_1 права на таку компенсацію, оскільки протягом зазначеного часу він обіймав посади, які відсутні у Переліку № 702, що підтверджується витягом з послужного списку.

Так, з 05.07.2016 позивача призначено на посаду старшого розвідника другого сектору оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п. Глухів) оперативно-розшукового управління Східного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України відповідно до наказу начальника Східного регіонального управління ДПС України №337-ос від 05.06.2016.

У подальшому позивача призначено на посаду старшого розвідника (помічника оперуповноваженого) другого сектору оперативно-розшукового відділу (з м.д.н.п. Глухів) оперативно-розшукового управління Східного регіонального управління (І категорії) ДПС України відповідно до наказу начальника Східного регіонального управління ДПС України № 438-ос від 28.07.2017.

09.07.2018 наказом Голови Державної прикордонної служби України № 628-0с позивач перейшов у розпорядження начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України та наказом № 308-ос від 26.07.2018 був призначений на посаду старшого розвідника (помічника оперуповноваженого) другого сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації п.п. Черепківка) оперативно-розшукового управління Західного регіонального управління ДПС України.

Згідно з п. 8, 14, 17-19 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Як зазначає позивач, щорічна додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я не надавалась йому з 2014 року до моменту звільнення з військової служби в особливий період.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII та Про оборону України від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Норми Закону №2011-XII не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №620/4218/18 (щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки), яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 залишено без змін.

Відповідно до ч .3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Виходячи із вказаної норми, при ухваленні даного рішення судом першої інстанції правильно враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні у зразковій справі № Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Отже, в силу вимог чинного законодавства, яким врегульовано дію особливого періоду, надання додаткової відпустки військовослужбовцям у цей період призупиняється, що, в свою чергу, не може позбавляти особу права на отримання грошової компенсації за невикористання дні такої відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, при звільненні зі служби.

Враховуючи зазначене та те, що Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України при виключенні зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення протиправно не нарахував та невиплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст. 10-1 Закону №2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України № 702 за період з 2014 до 05.07.2016, що вбачається з наявних у матеріалах справи витягу з наказу №113-ОС від 04.07.2016 та довідки Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №1280 від 07.12.2020, колегія суддів погоджується з висновком суду про необхідність, з врахуванням норм ч. 2 ст. 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку за період з 2014 року до 05.07.2016.

Також, слід зазначити, що оскільки на даний час грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я позивачу не нарахована та невиплачена, позовна вимога стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 167549,28 грн є передчасною та задоволенню не підлягає.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі №380/5009/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
Р. Б. Хобор
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Глушка І.В. в період з 26.10.2021 по 03.11.2021 включно, повний текст постанови складений 04.11.2021р.