Справа № 580/2046/21
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2046/21 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Білоноженко М.А., Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР» до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР») звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Черкаській області (далі по тексту - відповідач) в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Черкаській області про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЧК-45/451/АВ/П від 04.02.2021 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Черкаській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЧК-45/451/АВ/ТД-ФС-11 від 02.03.2021 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року значений позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги Управління Держпраці у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 25.01.2021 року Управлінням Держпраці у Черкаській області винесено наказ № 41-Н про проведення інспекційного відвідування ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР», з питань оформлення трудових відносин та видано направлення на проведення інспекційного відвідування №39 від 25.01.2021 року.

04.02.2021 року, за результатами інспекційного відвідування, посадовими особами Управлінням Держпраці у Черкаській області складено акт №ЧК-45/451/АВ, яким встановлено, що позивачем порушення вимог трудового законодавства, а саме:

- в ході проведення інспекційного відвідування встановлено, що ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР» використовує найману працю 6 осіб, гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 без укладення трудових договорів, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 24 КЗпП України та Постанову КМУ від 17.06.2015 року №413;

- ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР» прийнято на роботу працівників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з 01.03.2018 року, повідомлення до Державної фіскальної служби направлено 15.03.2018 року, працівників ОСОБА_10 , ОСОБА_6 прийнято на роботу з 01.09.2018 року, повідомлення до Державної фіскальної служби направлено 05.09.2018 року, чим порушено ч. 3 ст. 24 КЗпП України та Постанову КМУ від 17.06.2015 року № 413.

04.02.2021 року Управлінням Держпраці у Черкаській області прийнято припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЧК-45/451/АВ/П від 04.02.2021 року (далі по тексту - оскаржуваний припис). Кінцевим строком усунення вимог припису встановлено 04.03.2021 року.

02.03.2021 року заступником начальника Управління Держпраці у Черкаській області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 04.02.2021р року №ЧК-45/451/АВ, винесено постанову про накладення на ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР» штрафу у розмірі 360 000, 00 грн. (60 000,00 грн.*6)(далі по тексту - оскаржувана постанова).

Вважаючи протиправними оскаржувані припис та постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача про трудовий характер відносин між позивачем та гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 без укладення трудових договорів не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи, а подані позивачем повідомлення про прийняття працівників на роботу у день початку їх роботи, що свідчать про своєчасність подання до територіальних органів Державної фіскальної служби вказаних повідомлень.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, статтею 24 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 року №413 установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Відповідно до підпункту 50 пункту 4 Положення № 84, Управління Держпраці у Черкаській області накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

З аналізу перелічених положень законодавства вбачається, що у разі фактичного допуску до роботи працівника без оформлення трудового договору юридичні та фізичні особи - підприємці притягаються до відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 60 000 грн. за кожного працівника (мінімальна заробітна плата станом на момент складення акту перевірки - 6000 грн.).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно копій трудових угод укладених директором ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР» (Замовник) із фізичними особами (Виконавцями) у вересні - жовтні 2020 року укладено 12 трудових угод (цивільно-правових договорів), з яких 6 з наступними особами, а саме:

- 2 трудові угоди від 01.09.2020 та від 01.10.2020 з ОСОБА_1 , за якими виконавець зобов`язується здійснювати різні роботи та охорону нерухомості (контора, теплиці, баня, гаражний комплекс, котельня, склад ПММ, тир, з 01.09.2020 та 01.10.2020 відповідно, а замовник зобов`язується провести оплату за виконану роботу із розрахунку - 28,31 грн. за 1 відпрацьовану годину;

- 2 трудові угоди від 01.09.2020 та від 01.10.2020 із ОСОБА_2 , за якими виконавець зобов`язується здійснювати різні роботи та охорону нерухомості (конторі теплиці, баня, гаражний комплекс, котельня, склад ПММ, тир, з 01.09.2020 та 01.10.2020 відповідно, а замовник зобов`язується провести оплату за виконану роботу із розрахунку - 28,31 грн. за 1 відпрацьовану годину у вересні 2020 року та 3115,00 грн. у жовтні 2020 року.

- 2 трудові угоди від 01.09.2020 та від 01.10.2020 з ОСОБА_3 , за якими виконавець зобов`язується здійснювати різні роботи та охорону нерухомості (консервний завод, два ставки, сад за сіткою, а замовник зобов`язується провести оплату за виконану роботу із розрахунку - 28,31 грн. за 1 відпрацьовану годину у вересні 2020 року та 3115,00 грн. у жовтні 2020 року;

- 2 трудові угоди від 01.09.2020 та від 01.10.2020 з ОСОБА_4 , за якими виконавець зобов`язується здійснювати різні роботи та охорону нерухомості (ставок, сад (острів), будинок спеціалістів з 01.09.2020 та 01.10.2020 відповідно, а замовник зобов`язується провести оплату за виконану роботу із розрахунку - 28,31 грн. за 1 відпрацьовану годину у вересні 2020 року та 3115,00 грн. у жовтні 2020 року;

- 2 трудові угоди від 01.09.2020 та від 01.10.2020 з ОСОБА_5 , за якими виконавець зобов`язується здійснювати різні роботи та охорону нерухомості (консервний завод, два ставки, сад за сіткою, а замовник зобов`язується провести оплату за виконану роботу із розрахунку - 28,31 грн. за 1 відпрацьовану годину у вересні 2020 року та 3115,00 грн. у жовтні 2020 року;

- 2 трудові угоди від 01.09.2020 та від 01.10.2020 з ОСОБА_6 , за якими виконавець зобов`язується здійснювати різні роботи та охорону нерухомості (ставок, сад (острів), будинок спеціалістів з 01.09.2020 та 01.10.2020 відповідно, а замовник зобов`язується провести оплату за виконану роботу із розрахунку 28,31 грн. за 1 відпрацьовану годину у вересні 2020 року та 3115,00 грн. у жовтні 2020 року.

Згідно актів приймання виконаних робіт від 30.09.2020 та від 31.10.2020, вказаними особами роботи виконано, а позивачем прийнято роботу та нараховано оплату за виконану роботу.

Встановивши вказані обставини та надаючи їм оцінку в контексті відповідності умовам праці гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 цивільним чи трудовим відносинам, суд апеляційної інстанції бере до уваги висновки Верховного Суду, що висловлена у постанові від 28 липня 2021 року по справі № 380/1479/20, згідно якої, при розгляді спірних правовідносин, суди повинні також враховувати концепцію прихованого працевлаштування (deemed employment).

Дана концепція знайшла своє відображення, серед іншого, у Рекомендаціях про трудове правовідношення №198 (далі - Рекомендації) Міжнародної організації праці (далі - МОП), де зазначено, що держави-члени МОП повинні передбачити можливість визначення у своїх законодавчих та нормативно-правових актах або інших засобів конкретних ознак визначення трудових правовідносин. Серед таких ознак у Рекомендаціях зазначаються «підпорядкованість» та «залежність». У пункті 13 Рекомендацій «підпорядкованість» проявляється, якщо робота:

1. виконується відповідно до вказівок та під контролем іншої сторони;

2. передбачає інтеграцію працівника в організаційну структуру підприємства;

3. виконується виключно або переважним чином в інтересах іншої особи;

4. виконується працівником особисто;

5. виконується відповідно до графіка або на робочому місці, яке вказується або погоджується стороною, яка її замовила;

6. має характерну тривалість/продовжуваність;

7. вимагає особисту присутність працівника;

8. передбачає надання інструментів, матеріалів та механізмів стороною, яка є замовником.

При встановленні трудових відносин за допомогою критерію «залежності» беруться до уваги наступні елементи:

1. періодичність виплати винагороди працівнику;

2. той факт, що така винагорода являється єдиним або основним джерелом доходів працівника;

3. виплата винагороди працівнику в натуральному вигляді шляхом надання працівнику, наприклад, продуктів харчування, житла, транспортних засобів;

4. реалізація таких прав як право на вихідні та відпустку;

5. оплата стороною, яка замовила роботу, поїздок працівника з метою виконання роботи;

6. відсутність фінансового ризику у працівника.

Встановлення вказаних обставин у сукупності може безумовно свідчити про наявність трудових відносин.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі статтею 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (частина перша статті 903 Цивільного кодексу України).

Натомість, трудовий договір характеризується, зокрема тим, що працівники не самі організовують роботу і виконують її не на власний ризик та розсуд, а підпорядковуються відповідним посадовим особам, водночас на підприємстві має вестись табель відпрацьованого часу, що є особливістю трудових правовідносин. В трудових договорах також визначається обов`язок працівника щомісячно виконувати відповідні роботи в межах робочого процесу підприємства, а за невиконання обов`язків визначено матеріальну та/чи дисциплінарну відповідальність.

Трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Тобто, основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Отже, відносини, які виникають з цивільно-правового договору послуг не є тотожними трудовим правовідносинам, а укладання цивільно-правового договору послуг не свідчить про наявність трудових відносин між Замовником та Підрядником.

Під час розгляду даної в суді першої інстанції, судом було допитано в якості свідків: гр. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які показали, що здійснювали обхід, нагляд, здійснювали догляд за собакою. Свідки зазначили про відсутність графіка та визначеного місця роботи, вказаного або погодженого замовником, а також про відсутність обов`язку бути присутнім за місцезнаходженням позивача у чітко визначений час. Крім того, вказали про відсутність підвозу замовником працівника з метою виконання ним роботи.

Як вбачається з актів про прийняття-передачі виконання робіт, виконавці виконали, а замовник прийняв роботи у відповідності до предмету робіт визначених цивільно-правовими договорами.

Встановлені обставини свідчать про те, що строк на який укладені цивільно-правові договори, не перевищує одного місяця, а відносини між ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР» та виконавцями не передбачають встановленого графіку роботи, визначеного місця роботи. Виконавці виконують роботу на свій ризик, самостійно організовують виконання роботи, не підлягають під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не мають права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачують внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що вказане свідчить про невідповідність змісту досліджених правовідносин конкретним ознакам визначення трудових правовідносин, оскільки не містять обов`язку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; обов`язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально-технічною базою; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

Натомість, укладені між позивачем та фізичними особами угоди мають ознаки договорів цивільно-правового характеру, оскільки процес організації трудової діяльності залишено за його межами, виконавець не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, сам організовував свою роботу і виконував її на власний ризик. Вказане свідчить, що укладення договорів цивільно-правового характеру та допуск до виконання робіт не потребує повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, договори цивільно-правового характеру не містять жодних положень, які передбачали б організацію підприємством трудової діяльності виконавців укладені угоди від 01.09.2020 та 01.10.2020 не містять.

У свою чергу, посилання апелянта на те, що оплата праці за виконану роботу мала систематичний характер, як це передбачено трудовим договором, а не була разовою, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки, відповідно до відомостей угод укладених 01.09.2020 та 01.10.2020, оплата за виконання робіт здійснена одноразово за наслідками підписання сторонами актів приймання виконання робіт за кожної з угод.

Посилання відповідача на невідповідність актів приймання-передачі як доказів виконання робіт, за відсутності зазначеного конкретного обсягу виконаних робіт суд також є необґрунтованими, оскільки фізичні особи за вказаними вище угодами надавали різні послуги, однак короткочасного характеру, відтак у позивача були відсутні підстави та потреба у оформленні вказаних осіб до штату підприємства.

Отже, укладені угоди ознак трудового договору, передбачених частиною першою ст. 21 КЗпП України не містять, натомість ознаки цивільно-правового договору наявні, оскільки оплачується не сам процес праці, а його результат, який оформляється актами наданих послуг.

Зазначені вище угоди були спрямовані на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, та не були пов`язані із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що Управлінням Держпраці у Черкаській області не надано належних та допустимих доказів під час інспектування, які б підтверджували, що вищезазначені договори, є саме трудовими договорами.

Посилання на те, що послуги по охороні приміщень повинні виконуватись охоронцем, який є суб`єктом підприємницької діяльності та повинен мати відповідні ліцензії, у той час як ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими особами не являються, не є предметом спору та свідчить про недійсність укладених угод і трудовий характер вказаних угод.

Також, чудом встановлено, що накази про прийняття на роботу гр. гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були прийняті - 01.03.2018, накази про прийняття на роботу гр.гр. ОСОБА_10 , ОСОБА_6 - 01.09.2018.

Разом з тим, згідно табелів обліку використання робочого часу за березень 2018., та повідомлення про прийняття працівників на роботу, датою початку роботи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є - 15.03.2018 року. При цьому, повідомлення про прийняття вказаних працівників на роботу подано позивачем до контролюючого органу - 15.03.2018 року.

Згідно табелів обліку використання робочого часу за вересень 2018, та повідомлення про прийняття працівників на роботу, датою початку роботи гр. гр. ОСОБА_10 , ОСОБА_6 є - 05.09.2018. При цьому, повідомлення про прийняття вказаних працівників на роботу подано позивачем подано позивачем до контролюючого органу - 05.09.2018 року.

Отже, ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР» подано повідомлення про прийняття працівників на роботу у день початку їх роботи, що свідчать про своєчасність подання до територіальних органів Державної фіскальної служби вказаних повідомлень.

Твердження апелянта про те, що позивачем подано повідомлення 15.03.2018 о 09 год. 26 хв. та 05.09.2018 о 10 год. 03 хв., тобто після фактичного допуску працівників до роботи, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки жодних доказів, що працівники були допущені позивачем до роботи до вказаного часу, контролюючим органом до матеріалів справи не надано.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано жодних передбачених законом доказів, які б підтверджували нікчемність правочинів, укладених між ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «ЗУБР» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , відповідно до укладених договорів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач не має повноважень на визнання укладених між позивачем та його виконавцями робіт цивільно-правових договорів недійсними або визнавати їх трудовими, чи на власний розсуд тлумачити їх умови.

Чинне законодавство України не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт, тому слід дійти висновку, що сторони договору (працедавець та працівник) вільні у своєму виборі щодо форми оформлення трудових відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі №160/5315/19.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що Управління Держпраці у Черкаській області не мало законних підстави для прийняття оскаржуваних припису про усунення виявлених порушень від № ЧК-45/451/АВ/П від 04.02.2021 року та постанови про накладення штрафу від № ЧК-45/451/АВ/ТД-ФС-11 від 02.03.2021, а тому вони підлягають скасуванню, відповідно, позовні вимоги задоволенню.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем була доведена належними доказами правомірність укладених договорів в рамках цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 04.11.2021 року