Справа № 640/14400/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Дельта Вілмар" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дельта Вілмар» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.03.2020 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що господарські операції позивача з контрагентами підтверджені належними первинними документами, які підтверджують формування показників податкової звітності та відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства, а спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про заміну Офісу великих платників податків Державної податкової служби правонаступником - Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Відповідно до п. 1 Постанови КМУ від 30.09.2020 М 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова КМУ № 893) та наказу ДПС України від 08.10.2020 № 556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПС» ліквідуються як юридичні особи публічного права територіальні органи ДПС, зокрема, Офіс великих платників податків Державної податкової служби.

Згідно із п. 2 Постанови КМУ № 893 визначено, що права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, переходять ДПС та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до наказу Державної податкової служби від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби України» вирішено утворити як відокремлений підрозділ Державної податкової служби територіальний орган, зокрема, Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Положенням про Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, затвердженого наказом ДПС України від 12.11.2020 № 643, визначено, що міжрегіональне управління є правонаступником майна, прав та обов`язків Офісу великих платників податків ДПС у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до вимог ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, наявні правові підстави для заміни відповідача в порядку процесуального правонаступництва, а саме, - шляхом заміни Офісу великих платників податків ДПС його правонаступником - Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» з метою дотримання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Астро-Прима» за вересень 2018 року та ТОВ «Панамакс», за лютий 2019 року та липень 2019 року, за результатами якої складено акт від 25.02.2020 №10/28-10-53-08/36369434.

В акті перевірки зазначено, що ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» порушено підпункти 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 «Про затвердження форми податкової накладної», що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, що переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) у розмірі 1 641 672,00 грн., в тому числі по періодах: січень 2019 року - 542 366,50 грн., лютий 2019 - 685 109,90 грн., липень 2019 року - 234 195,50 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення від 25.03.2020 №, яким ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» зменшено розмір від`ємного значення суми по податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в сумі 1 461 672,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, позивач подав до Державної податкової служби України скаргу.

Рішенням Державної податкової служби України від 06.09.2020 №18611/6/99-00-06-02-05 податкове повідомлення-рішення від 25.03.2020 № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано усі необхідні первинні документи, які відповідають вимогам Податкового кодексу України та відображають зміст господарських операцій, в результаті яких вони складені, позивачем доведено факт придбання товару із метою його використання в господарській діяльності, тому позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до вимог п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв`язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов`язкові реквізити.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об`єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Статтею 9 розділу 3 Закону № 996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємства або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з`ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудження основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку

Судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З положень податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Крім того, як відомості, що містяться у податкових накладних, так і дані первинних документів, що складаються при здійсненні господарської операції та подаються платником до контролюючого органу, мають відповідати установленим вимогам та містить достовірну інформацію про обставини, з якими законодавство пов`язує реалізацію права платника на податкову вигоду.

Відмова в отриманні податкової вигоди за наявності у документах платника недостовірних та суперечливих відомостей є податковим ризиком. У цілях підтвердження обґрунтованості заявлених податкових вигод має бути встановлений їх об`єктивний предметний зв`язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої економічної діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність первинних документів, у тому числі й відносно учасників та умов господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» (покупець) та ТОВ «Астро-Прима» (постачальник) було укладено договір поставки від 03.09.2018 №SFS651, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити соняшник, врожаю 2018 року українського походження, на умовах, викладених в цьому Договорі.

Кількість товару, що підлягає постачанню за вказаним Договором складає 310 тон (допустиме відхилення кількості товару +/-5% за вибором постачальника (пункт 2.1 Договору від 03.09.2018 №SFS651).

Базис поставки товару - EXW в редакції Інкотермс - 2010 (в частині, що не суперечить умовам цього Договору/ТОВ «Фарго-Терра» - вул. Будівельників, 129, смт Васильківка, Васильківський р-н, Дніпропетровська обл. Зерновий склад (пункт 3.2 Договору від 03.09.2018 №SFS651).

На підтвердження виконання умов вказаного товару позивачем надано видаткову накладну від 04.09.2018 №1 на товар «соняшник» у кількості 307 тон, рахунок від 04.09.2018 №1, акт приймання - передачі від 04.09.2018 №50, складську квитанцію на зерно, податкову накладну, товарно-транспортні накладні, виписку по рахунку, лист про підтвердження купівлі зерна у сільгоспвиробника від 04.09.2018 №3.

ТОВ «Астро-Прима» виписано на адресу позивача податкову накладну від 04.09.2018 №1 на загальну суму 3 254 198,77 грн., у тому числі податок на додану вартість 542 366,46 грн.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку.

05.02.2019 року між ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» (покупець) та ТОВ «Панамакс» (постачальник) укладеного договір поставки №500001683, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити соняшник, врожаю 2018 року українського походження, на умовах, викладених в цьому Договорі.

Кількість товару, що підлягає постачанню за цим Договором складає 200 тон (допустиме відхилення кількості товару +/-5% за вибором постачальника (пункт 2.1 Договору від 05.02.2019 №500001683).

Базис поставки товару - DAP в редакції Інкотермс - 2010 (в частині, що не суперечить умовам цього Договору/ТОВ «Дельта Вілмар СНД», переробний комплекс олійних культур, Одеська обл., Одесько-Миколаївське шосе, 28 (пункт 3.2 Договору від 05.02.2019 №500001683).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано Додаткову угоду до Договору поставки від 05.02.2019 №500001683, рахунки на оплату від 01.02.2019 №1, від 04.02.2019 №2, від 04.02.2019 №3, від 06.02.2019 №4, видаткові накладні від 01.02.2019 №1, від 04.02.2019 №2, від 04.02.2019 №3, 06.02.2019 №4, акти перерахунку ціни партії товару, товарно-транспортні накладні.

ТОВ «Панамакс» виписано на адресу позивача податкові накладні від 01.02.2019 №1 на загальну суму 1 223 718,55 грн., у тому числі податок на додану вартість 203 953,09 грн., від 04.02.2019 №2 на загальну суму 871 794,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 145 299,00 грн., від 04.02.2019 №3 на загальну суму 533 379,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 444 482,50 грн., від 06.02.2019 №4, на загальну суму 413 326,58 грн., у тому числі податок на додану вартість 68 871,10 грн.

Крім того, між ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» (покупець) та ТОВ «Панамакс» (постачальник) укладеного договір поставки від 29.01.2019 №500001583, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти та оплатити соняшник, врожаю 2018 року українського походження, на умовах, викладених в цьому Договорі.

Кількість товару, що підлягає постачанню за вказаним Договором складає 60 тон (допустиме відхилення кількості товару +/-5% за вибором постачальника (пункт 2.1 Договору від 05.02.2019 №500001583).

Базис поставки товару - DAP в редакції Інкотермс - 2010 (в частині, що не суперечить умовам цього Договору/ТОВ «Дельта Вілмар СНД», переробний комплекс олійних культур, Одеська обл., Одесько-Миколаївське шосе, 28 (пункт 3.2 Договору від 05.02.2019 №500001583).

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано Додаткові угоди до Договору поставки від 05.02.2019 №500001583, рахунки на оплату від 07.02.2019 №5, від 08.02.2019 №6, від 12.02.2019 №7, від 12.02.2019 №8, видаткові накладні від 07.02.2019 №5, від 08.02.2019 №6, від 12.02.2019 №7, від 12.02.2019 №8, акти перерахунку ціни партії товару, товарно-транспортні накладні, листи про підтвердження купівлі зерна у сільгоспвиробника від 01.02.2019 №01-02/2019, від 04.02.2019 №02-02/2019, від 04.02.2019 №01-03/2019, від 06.02.2019 №02-02/2019, від 07.02.2019 №03-02/2019, від 08.02.2019 №02-04/2019, від 12.02.2019 №02-05/2019, від 12.02.2019 №02-06/2019.

ТОВ «Панамакс» виписано на адресу позивача податкові накладні від 07.02.2019 №5 на загальну суму 688 314,91 грн., у тому числі податок на додану вартість 114 719,15 грн., від 08.02.2019 №6 на загальну суму 611 792,86 грн., у тому числі податок на додану вартість 101 965,48 грн., від 10.02.2019 №7 на загальну суму 764 895,54 грн., у тому числі податок на додану вартість 127 482,59 грн., від 12.02.2019 №8 на загальну суму 408 710,81 грн., у тому числі податок на додану вартість 68 118,47 грн.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується платіжними дорученнями та виписками з банку.

Судом першої інстанції встановлено, що придбаний товар використовувався позивачем у власній господарській діяльності, вказане підтверджується договором поставки від 27.12.2017 №ТД165 ТП договором переробки сировини від 01.08.2018 №481 та первинними документами до нього.

Крім того, слід зазначити, що перед укладанням договорів з контрагентами, позивачем отримано від ТОВ «Астро-Прима» документи, що підтверджують факт придбання товару (соняшнику) у ФГ «Агро-Верітас», а саме договір поставки від 21.08.2018 №3 та первинні документи на його виконання та від ТОВ «Панамакс» отримано договір поставки від 28.01.2019 №01-01 та видаткові накладні, виписані ТОВ «СД-АГРО».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що товари, придбані в межах господарських операцій використовувались ТОВ «Торговий дім «Дельта Вілмар» у власній господарській діяльності, а тому позивач правомірно формував дані податкового обліку за перевірений період по взаємовідносинам зі вказаними контрагентами.

В свою чергу колегія суддів звертає увагу, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічна правова позиція міститься також в постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 у справі №804/6909/17.

Також, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі №816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі №520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №140/1845/19 Верховний Суд зазначає, що відсутність у контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Таким чином, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Аналогічна правова позиція міститься також в постанові Верховного Суду від 10.11.2020 року у справі №440/3779/18.

Отже, з огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що придбання позивачем у ТОВ «Астро-Прима» та ТОВ «Панамакс» товару безпосередньо пов`язано з його господарською діяльністю, здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами, тому позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту та бюджетного відшкодування відповідні суми податку на додану вартість за перевірений період, а висновки акта перевірки про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду є помилковими, податкове повідомлення-рішення від 25.03.2020 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків - залишити без задоволення.

Рішення на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма