Справа № 346/3414/21
Суддя: Яремин М. П.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/3414/21
Провадження № 2-а/346/45/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Сав`яка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Агейчева Дмитра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржуваною постановою від 09.07.2021 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 1 700 грн. В даній постанові вказано, що того дня о 16:34 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mercedez-Benz GLS53», номерний знак « НОМЕР_1 », в c. Пилиповичі Новоград-Волинського району Житомирської області, автодорога «Київ-Чоп» (238 км.), рухався зі швидкістю 111 км/год. в населеному пункті, при цьому перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населених пунктах більш як на 50 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.122 ПДР України.

З даною постановою позивач не погоджується, вважає її безпідставною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Позивач вказує, що поліцейським під час розгляду справи не враховано, що відрізок дороги, на якому вимірювалась швидкість руху його транспортного засобу, знаходився поза межами населеного пункту, а тому зазначена у постанові кваліфікація правопорушення є неправильною. Під час ухвалення рішення інспектор послався на зафіксовану технічним засобом «Trucam» швидкість руху його автомобіля як єдиний доказ його вини, хоча така фіксація проводилась з руки (рук), що суперечить ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", та спричинило вібрацію вказаного приладу, який дав таку похибку. На відрізку дороги, на якому здійснювалося вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, не розміщений дорожній знак «5.70», лише за наявності якого можливе монтування /розміщення автоматичної фототехніки та відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху, в тому числі швидкісного режиму. Інспектор притягнув його до відповідальності за перевищення швидкості руху в с. Пилтповичі Новоград-Волинського району Житомирської області, однак, вказаного населеного пункту на території України не існує. Крім цього, під час розгляду справи позивач заявив усне клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки забажав скористатися правовою допомогою, яке проігнороване працівником поліції. Позивач також зазначає, що строк на оскарження постанови ним пропущено з поважних причин, а саме у зв`язку з хворобою.

Тому позивач просить поновити процесуальний строк звернення з даним позовом, скасувати оскаржувану постанову, а також стягнути на його користь судові витрати, які складаються із 454 грн. судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явився, 22.09.2021 року електронною поштою надіслав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути в його відсутності ( а.с. 65).

04.11.2021 року адвокат Романенчук А.В. як представник позивача електронною поштою надіслав до суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості на ознайомлення з матеріалами справи та подачу відповіді на відзив.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.07.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням вимог ст. ст. 268-272, 286 КАС України, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив 5 днів з дня отримання відзиву.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 р.).

06.09.2021 року відповідачем подано до суду відзив на позов, до якого долучені докази направлення його позивачу. Таким чином, суд вважає, що чергове перенесення розгляду справи призведе до порушення вищевказаного строку, а тому в задоволенні клопотання адвоката Романенчука А.В. про відкладення розгляду справи слід відмовити.

Представник відповідача та поліцейський Агейчев Д.О. в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача, УПП в Житомирській області О. Іваненко 06.09.2021 року надіслав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що 09.07.2021 року близько на автодорозі «М-06» «Київ-Чоп», за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20 (серійний номер ТС 001090) виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме керуючи транспортним засобом марки «Mercedez-Benz GLS53», номерний знак « НОМЕР_1 », позивач рухався зі швидкістю 111 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 61 км./год. Після зупинки ТЗ інспектор, підійшовши до водія, представився, пояснив суть правопорушення. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.122 КУпАП, прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Останній не заявляв жодного клопотання, крім прохання ознайомитись з доказами порушення. Вказаний вимірювач швидкості зареєстрований в державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а вказаний прилад із серійним номером ТС 0008453 пройшов випробування відповідності, сертифікат якого був чинний на дату винесення оскаржуваної постанови та даний прилад повинен використовуватися в ручному режимі. Дорожній знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» знаходиться на відмітці 237 км та 240 км автодороги «М-06» «Київ-Чоп», які інформують про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Крім того на 237 км+900 м та 239 км + 970 м вищезазначеної автодороги розташований знак 5.45 Пилиповичі , тобто початок (кінець) населеного пункту. В якості доказу перевищення швидкості є відповідне фото та відеозапис з приладу TruCamLTI 20/20, на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу позивача. З відеозапису портативного відео реєстратора вбачається, що автомобіль позивача знаходиться в населеному пункті, оскільки наявна забудова (будинки). Також зазначає, що в постанові допущена описка в букві населеного пункту, а саме правильно Пилиповичі , однак, вказаний недолік не може бути самостійною підставою для визнання протиправним рішення контролюючого органу. Тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 4 ст. 229 КАС України не здійснювалося.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4463950 від 09.07.2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП. В цій постанові вказано, що 09.07.2021 року о 16 год 46 хв. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Mercedez-Benz GLS53», номерний знак « НОМЕР_1 », в с. Пилиповичі Новоград-Волинського району Житомирської області, автодороза Київ-Чоп (238 км) рухався зі швидкістю 111 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкісного режиму в населених пунктах більш як на 50 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст.122 ПДР України, швидкість вимірювалась приладом Trucam ТС 001090 (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ч.2 ст.279 КУпАП передбачено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 4 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункту", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункту".

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З урахуванням зазначеної правової норми, суд доходить висновку, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача. Утримання такого приладу поліцейським у руці, з урахуванням вірогідної похибки, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 року №11299/41/2/02-2018, який долучений відповідачем до відзиву, про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Також слід зазначити, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч.2 ст. 40 вказаного Закону, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху.

Із наданих відповідачем на підтвердження обставин вказаного правопорушення фотоматеріалів (фотофіксації) та відеозапису вбачається, що на транспортний засіб марки «Mercedez-Benz GLS53», номерний знак « НОМЕР_1 », наведено ціль, яка затримується на ньому, замір здійснюється приблизно протягом 2 секунд, однак, в оптичному прицілі не відобразився числовий показник швидкості. При цьому, матеріали відео та фото фіксації не містять зображень водія під час руху транспортного засобу зі швидкістю 111 км/год.

Суд звертає увагу також на те, що згідно з оскаржуваною постановою час вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення вказано о 16:34 год. Однак, із відеофайлу, на якому міститься відеофіксація розгляду справи вбачається, що розгляд справи о розпочато о 16:31 год. (тобто до виявлення факту порушення правил дорожнього руху ), який не співпадає із зазначеним в оскаржуваній постанові часом.

Також, судом встановлено, що надані відповідачем докази на підтвердження обставин вчинення правопорушення п. 12.4 Правил дорожнього руху не містять відомостей стосовно того, що в зоні фіксації вимірювачем швидкості руху вказаного транспортного засобу були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками: 5.45 "Населений пункт"; 5.46 "Кінець населеного пункту"; 5.70 «Фото, відео фіксування порушень». Долучення відео файлу із фото розміщення цих знаків без прив`язки до транспортного засобу позивача не спростовують вказаних висновків.

Окрім того, відповідно до 4 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Як встановлено частинами 1, 3 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 3 ст. 77 КАС України передбачено, що докази до суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 ст.99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частиною 2 ст. 99 КАСУ визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Згідно з ч.4 ст. 99 КАСУ учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Однак, долучені відповідачем докази не засвідчені у відповідному порядку - не зазначається інформація про наявність оригіналу електронного доказу, а тому не можуть являтися допустимими доказами в даній справі.

Доданий відповідачем до відзиву на позовну заяву оптичний диск із записом відео-фіксації вчинення правопорушення відео файл та із записом відео-фіксації розгляду справи відео-файл, які підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст.99 КАС України, не містять цифрового підпису, як їх автора, так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Отже, надані суду відеозаписи з приладу ТruCAM та нагрудної камери поліцейського не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані суду належні та допустимі докази про порушення позивачем вимог ПДР України.

Враховуючи вимоги ч. ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем, як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Відповідно до правил ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності складення оскаржуваної постанови.

Однак, відповідачами не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

Тому, суд приходить до висновку, що відповідачами вказаний обов"язок не виконано і не спростовано доводів позивача про неправомірність винесення оскаржуваної постанови.

У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини та докази, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Позивачу слід поновити строк для звернення до суду з позовом, оскільки він перебував на амбулаторному лікуванні з 16.07.2021 року по 20.07.2021 року, що підтверджується довідкою виданою Коломийським некомерційним підприємством Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги від 20.07.2021 року (а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями ст.132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 454,00 грн., що стверджується відповідною квитанцією від 21.07.2021 року (а.с. 8), які відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної в Житомирській області Департаменту патрульної поліці.

На підставі наведеного, та ст.ст. 122, 245, 251, 252, 280, 288 КУпАП, керуючись ст.ст. 12, 19-20, ст.ст.121, 139, ч.4 ст.229, ст.ст. 244-246, 250, 255, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити процесуальний строк для звернення з даним позовом.

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4463950 від 09.07.2021 року, винесену інспектором поліції Управління патрульної поліції в Житомирській області Агейчевим дмитром Олександровичем про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженця с. Дубовиця Калуського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судових витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової,картки платника податків: НОМЕР_2 , уродженець с. Дубовиця, Калуського району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, м. Житомир, вул. Покровська,96, 10031.

Поліцейський 1 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Агейчев Дмитро Олександрович , 10031, м. Житомир, вул. Покровська, 96.

Повний текст рішення складено 04 листопада 2021 року.

Суддя Яремин М. П.