Справа № 320/1761/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1761/21 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати з 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком та доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому та території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у відповідності до статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплатити з 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком та доплату до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому та території радіоактивного забруднення у розмірі однієї мінімальної заробітної плати у відповідності до статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та провести відповідні виплати з урахуванням раніше сплачених сум.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю відмови органу Пенсійного фонду у здійсненні доплати до пенсії позивачеві, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні посиленого радіологічного контролю, у відповідності до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII), а також здійснення перерахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 4 категорії, відповідно до статті 51 Закону №796-ХІІ, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року позов задоволено:

визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 згідно з статями 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та провести відповідні виплати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, та щомісячної доплати до пенсії за проживання на території радіоактивного забруднення, встановивши її на рівні однієї мінімальної заробітної плати в розмірах, визначених в Законах України про Державний бюджет України на відповідний рік за період з 01.01.2014 по 02. 08.2014 включно відповідно до статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше виплачених сум.

У поданій апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області 31.07.1998 року, позивач зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 .

Позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 ; перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначену згідно із статтею 51 Закону №796-ХІІ.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до частини третьої статті 51 Закону №796-ХІІ.

За результатом розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 09.11.2020 №11025-16856/С-02/8-1000/20 повідомило позивача, що пенсійні виплати, передбачені статтями 39, 51 Закону №796-ХІІ, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених Кабінетом міністрів України.

Вказуючи на протиправність зазначеної відмови, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для здійснення доплати до пенсії позивача у розмірі однієї мінімальної заробітної плати як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні посиленого радіологічного контролю на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, а також доплати до пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбаченої частиною третьою статті 51 Закону №796-ХІІ за вказаний період.

Зазначена позиція суду ґрунтується на тому, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 31.07.2014 №1622- VII, яким встановлювалось, що норми і положення статей 20-23, 30, 31, 37, 39, 48, 50-52, 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету ПФУ на 2014 рік, набрав чинності лише 03.08.2014.

У період з 01.01.2014 по 02.08.2014 (включно) розмір доплати до пенсії та розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю встановлювались безпосередньо положеннями статей 39 та 51 Закону №796-ХІІ відповідно.

Зобов`язуючи орган Пенсійного фонду здійснити відповідні виплати за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, суд першої інстанції також виходив з відсутності факту пропуску позивачем строку звернення до суду. Позиція суду першої інстанції у вказаній частині ґрунтується на тому, що спеціальний строк звернення до суду в межах спірних правовідносин визначено положеннями статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за змістом яких нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області мотивована помилковістю позиції суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також помилковістю позиції суду першої інстанції щодо відсутності факту пропуску позивачем строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, вказує на передчасність позиції суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів судового захисту прав позивача, оскільки позивачем в межах спірних правовідносин пропущено строк звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Позивач при поданні позовної заяви зазначив, що про порушення свого права на проведення перерахунку належних виплат за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 він дізнався з листа відповідача від 09.11.2020. Також позивачем зазначено, що відповідно до положень частини другої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає про відсутність підстав для застосування при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду в межах спірних правовідносин положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки за їх змістом строк давності не застосовується лише щодо вимог про виплату вже нарахованих пенсій, у той час як у спірних правовідносинах суми пенсії пенсійним органом нараховані не були.

З аналогічних підстав колегія суддів вказує і на необґрунтованість посилання суду першої інстанції на положення статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зазначена позиція суду відповідає позиції, викладеній Великою палатою Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, відповідно до якої норми, зокрема статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносин застосуванню підлягають положення частини другої статті 122 КАС України, відповідно до яких для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду із вказаним адміністративним позовом, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне застосувати правові висновки, що були викладені у постанові судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

Згідно з висновками зазначеної постанови суду, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до адміністративного суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

У даному випадку, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Колегія суддів наголошує на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про зобов`язання органу Пенсійного фонду здійснити перерахунок доплати до пенсії позивача за період з 01.01.2014 по 02.08.2014. Із вказаним позовом позивач звернувся до суду за допомогою засобів поштового зв`язку 06.02.2021, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.

При цьому, до органу Пенсійного фонду із відповідною заявою позивач звернувся лише 08.10.2020, тобто більше ніж через шість років з моменту отримання пенсійних виплат за вказаний період, у зв`язку з чим дата отримання відповіді на вказану заяву у межах спірних правовідносин не є моментом, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, а є обставиною, яка вказує на часовий проміжок, в який особа почала вчиняти дії щодо захисту свого права.

Зазначена позиція суду відповідає позиції судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду, що викладена у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

Інших причин пропуску строку звернення до суду позивачем не обґрунтовано.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 319 КАС України судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 123, 238, 241, 242, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2021 року.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
Судді: О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків