Справа № 640/10457/21
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 листопада 2021 року 10:58 № 640/10457/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Міністерства інфраструктури України (01135, м. Київ, прос. Перемоги, 14)

до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13 )

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

за участю сторін:

представника позивача - Колесник І.Ю.

представника відповідача - Костюк М.Д.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Міністерство інфраструктури України (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (надалі по тексту також - відповідач), у якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни від 16 березня 2021 року ВП №62008140 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно прийнято постанову про накладення штрафу, оскільки державним виконавцем не здійснено перевірку наявності поважних причин невиконання рішення суду. Крім того, як стверджує представник позивача, органом призначення на посаду начальника ДП «Південна залізниця» є Кабінет Міністрів України, який в силу законодавства та Статуту уповноважений видавати акт (наказ або розпорядження) про поновлення ОСОБА_1 на роботі, а відповідні повноваження у Міністерства інфраструктури України відсутні.

Також, представник позивача просив врахувати, що Міністерством у межах компетенції та у встановленому законодавством порядку ужито всіх можливих заходів, спрямованих на прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на роботі на виконання судового рішення у справі №640/10761/14-ц.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2021 року прийнято справу №640/10457/21 до провадження та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що постанова про накладення штрафу прийнята в рамках чинного законодавства. Також, на думку відповідача, оскільки накладення штрафу є відповідальністю, яка наступає за невиконання рішення суду боржником, то її скасування фактично звільняє боржника від відповідальності за невиконання рішення суду та порушень вимог статей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавчий лист №640/10761/14-ц, виданий 04 червня 2018 року Київським районним судом міста Харкова щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державного підприємства «Південна залізниця» з 03 червня 2014 року.

На виконання вимог статей 3, 4, 24. 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 08 травня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджується, що копію постанови направлено боржнику до виконання.

19 червня 2020 року державним виконавцем надіслано на адресу боржника вимогу державного виконавця №62008140/20.1/18 щодо виконання вимог виконавчого листа №640/10761/14-ц, виданого 04 червня 2018 року Київським районним судом міста Харкова.

28 жовтня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Торбинською О.М. винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. та зобов`язано Міністерство інфраструктури України виконати рішення протягом трьох робочих днів.

В обґрунтування вказаної постанови державним виконавцем зазначено, що станом на 28 жовтня 2020 року у державного виконавця відсутня інформація щодо виконання боржником рішення суду, відтак слід застосовувати до боржника заходи примусу у вигляді штрафу.

В подальшому, 16 березня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, на підставі якої до позивача за повторне невиконання без поважних причин рішення суду накладено штраф у розмірі 10 200,00 грн.

Незгода позивача із вказаною постановою про накладення штрафу від 16 березня 2021 року зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі також - Закон №1404-VIII в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною першою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

З аналізу норм слідує, що Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.

При цьому, поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Так, порядок виконання рішення про поновлення на роботі визначений статтею 65 Закону №1404-VIII.

Так, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для виконання рішення про поновлення на роботі боржник має вчинити наступні дії:

- видати наказ або розпорядження про поновлення стягувана на роботі;

- внести відповідний запис до трудової книжки стягувана.

При цьому, перевірка факту вчинення таких дій боржником, а також наявність у нього компетенції на вчинення таких дій, є обов`язком державного виконавця.

Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України (частина 1 статті 3 вказаного Закону). Кабінет Міністрів України спрямовує та координує діяльність центральних органів виконавчої влади через міністра у порядку, визначеному цим Законом та актами Кабінету Міністрів України (частина 1 статті 18 даного Закону).

Відповідно до пункту 1 Положення про Мінінфраструктури, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року №460 (далі - Положення про Мінінфраструктури), Мінінфраструктури є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв`язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, розвитку, будівництва, реконструкції та модернізації інфраструктури авіаційного, морського та річкового транспорту, дорожнього господарства, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості).

Зі змісту підпункту 63 пункту 4 Положення про Мінінфраструктури вбачається, що згідно покладених на Мінінфраструктури завдань Міністерство здійснює відповідно до законодавства функції з управління об`єктами державної власності.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 березня 2011 року №265 «Питання управління Міністерством інфраструктури об`єктами державної власності» державне підприємство «Південна залізниця» () включено до Переліку підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінінфраструктури (додаток 1 до розпорядження).

Статтею 4 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що призначення і звільнення керівників залізниць здійснюється рішенням Кабінету міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади в галузі транспорту.

Статутом державного підприємства «Південна залізниця», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 10 квітня 2012 року № 212 (далі - Статут), визначено, що Південна залізниця входить до сфери управління Мінінфраструктури, яке є уповноваженим органом управління.

Відповідно до пункту 7.1 Статуту керівництво залізницею здійснює її начальник, який призначається на посаду Кабінетом Міністрів України згідно з чинним законодавством за поданням уповноваженого органу управління.

Аналіз наведених норм законодавства та положень Статуту свідчать, що органом призначення на посаду начальника ДП «Південна залізниця» є Кабінет Міністрів України, який в силу законодавства та Статуту уповноважений видавати акт (наказ або розпорядження) про поновлення ОСОБА_1 на роботі. При цьому, таке призначення здійснюється за поданням уповноваженого органу управління, тобто Мінінфраструктури. Відтак, позивачем на виконання рішення суду в справі №640/10761/14-ц з метою поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника ДП «Південна залізниця» може бути підготоване подання на призначення на посаду.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що на виконання положень пункту 1 § 146 Регламенту Кабінету Міністрів України, 18 червня 2020 року та 10 вересня 2020 року на адресу позивача від Секретаріату Кабінету Міністрів надійшли листи щодо виконання рішення Київського районного суду міста Харкова від 07 листопада 2017 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

З метою вжиття заходів щодо виконання вимог Секретаріату Кабінету Міністрів, 21 вересня 2020 року Міністерством інфраструктури України листом №13144/10/10-20 внесено на розгляд Кабінету Міністрів України проект розпорядження «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника державного підприємства «Південна залізниця», про що 02 жовтня 2020 року поінформовано державного виконавця, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Тобто, на думку суду, Міністерством у межах компетенції та у встановленому законодавством порядку ужито усіх можливих заходів, спрямованих на прийняття Кабінетом Міністрів України розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на роботі на виконання судового рішення у справі №640/10761/14-ц.

Крім того суд враховує, що питання щодо ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і облік регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі - Інструкція №110).

Відповідно до абзаців 1, 2 Інструкції №110 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №110 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

З урахуванням законодавчо визначеного алгоритму, саме ДП «Південна залізниця» є юридичною особою (), на посаді начальника якої поновлюється стягувач, відповідно після видання розпорядження Кабінету Міністрів України про поновлення на роботі саме Підприємство зобов`язано внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 , а відповідні зобов`язання у Мінінфраструктури відсутні.

Суд також враховує, що за виконання рішення Київського районного суду міста Харкова від 07 листопада 2017 року в справі № 640/10761/14-ц одночасно відповідають три боржника (Кабінет Міністрів України, ДП «Південна залізниця», Мінінфраструктури).

При цьому, вказаним судовим рішенням не встановлено способу та/або порядку його виконання кожним із боржників, у зв`язку з чим таке виконання божниками повинно здійснюватися в межах повноважень та законодавчо визначеної компетенції кожного.

Вимогами частини 1 статті 435 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Тобто, на стадії виконання рішення суду за наявності потреби визначення порядку та способу виконання рішення позивач як боржник позбавлений такого права на звернення до суду із відповідною заявою. Водночас, таким правом наділений державний виконавець.

За таких обставин, враховуючи, що виконання рішення суду в справі №640/10761/14-ц полягає у вчиненні сукупно трьома боржниками дій, суд приходить до висновку, що державним виконавцем належним чином не перевірено фактичні обставини, які свідчать про вжиття Мінінфраструктури усіх можливих заходів, спрямованих на виконання судового рішення у справі № 640/10761/14-ц, а також про відсутність у Міністерства повноважень, необхідних для виконання цього судового рішення самостійно у повному обсязі.

Таким чином, аналізуючи вказані вище норми та матеріали справи, підсумовуючи вищенаведене, керуючись приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить висновку, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови діяв не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, винесена в рамках виконавчого провадження (ВП №62008140) від 16 березня 2021 року про накладення штрафу на Міністерство інфраструктури України у розмірі 10 200,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем не понесено судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, у зв`язку з чим відсутні підстави для вирішення даного питання.

Керуючись ст. ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Міністерства інфраструктури України задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Торбинської Оксани Миколаївни від 16 березня 2021 року ВП №62008140 про накладення на Міністерство інфраструктури України штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства.

Суддя А.Б. Федорчук