Справа № 520/15409/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 р.Справа № 520/15409/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою представника позивача адвокат Шевцова Олександра Анатолійовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 13.09.21 року по справі № 520/15409/21

за позовом ОСОБА_1

до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) треті особи Управління патрульної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові, в якій просить суд:

- визнати дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові - Волкової Катерини Вадимівни щодо відкриття виконавчого провадження від 26.08.2020 року № 62872926 - протиправними;

- скасувати постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові від 26.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62872926;

- зобов`язати Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, що розміщені в режимі реального часу на публічному веб-сайті Міністерства юстиції України https://erb.gov.ua по боржнику: ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №62872926.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові від 26.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62872926, є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки строк пред`явлення виконавчого документу, а саме постанови №ДП18 №468275 від 21.05.2020 року, був пропущений, а тому відповідач повинен був повернути виконавчий документ без прийняття до виконання протягом трьох днів з дня її пред`явлення. Крім того, відповідачем було порушено права позивача, а саме не виключено відомості з Єдиного реєстру боржників, що розміщені в режимі реального часу на публічному веб-сайті Міністерства юстиції України https://erb.gov.ua по боржнику: ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №62872926, оскільки виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа - Управління патрульної поліції в Харківській області про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представником позивача адвокатом Шевцовим Олександром Анатолійовичем подано апеляційну скарг в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що висновок суду першої інстанції щодо своєчасного звернення постанови до примусового стягнення ґрунтується на доказі у вигляді супровідного листа №12877/41/14/01 від 22 липня 2020 року. Поряд із цим, в даному випадку факт звернення виконавчого документа до примусового виконання підтверджується не вихідним номером та датою на супровідному листі. Доказом направлення виконавчого документу на адресу органу державної виконавчої служби є запис уповноваженої особи органу державної виконавчої служби із проставленням її підпису та дати прийняття такого документу або докази, які підтверджують направлення виконавчого документа із супровідним листом засобами поштового зв`язку (опис вкладення до поштового відправлення, поштова накладна тощо), але таких доказів матеріали справи не містять. За таких обставин вважає, що матеріали справи не містять доказів направлення виконавчого документа та доказів його отримання органом державної виконавчої служби, відзив на позов також даних відомостей не відображає, що свідчить про необґрунтованість висновків суду про доведеність факту своєчасного звернення виконавчого документа до примусового стягнення. Посилається на рішення Європейського суду з прав людини. Також зазначає, що в даному випадку виконавче провадження № 62872926 було завершено 07 вересня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами. Докази повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання, після його повернення, у межах встановленого законодавством строку, у матеріалах справи відсутні. Водночас, протягом цього часу відомості щодо позивача містяться в Єдиному реєстрі боржників, що порушує його права та законні інтереси. Враховуючи наведене, просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі №520/15409/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові судові витрати пов`язані з оплатою судового збору та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У відповідності до положень ст. 268 КАС України на веб-порталі Судова влада розміщено повідомлення про виклик у судове засідання учасників справи.

Учасники справи повідомлялись на електронні адреси, які містяться а матеріалах справи.

Крім того позивач та представник позивача повідомлялись через систему "Електронний суд" про що свідчать відповідні довідки.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені заздалегідь та належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є не обґрунтованими, не доведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на виконанні в Основ`янсько-Слобідському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебувало виконавче провадження ВП 62872926 з примусового виконання постанови №ДП18№468275 від 21.05.2020 виданої Управлінням патрульної поліції в Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 510,00 грн. за правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

26.08.2020 державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 62872926 на підставі вказаної постанови.

26.08.2020 державним виконавцем винесена постанова № 62872926 про стягнення з боржника втрат виконавчого провадження.

27.08.2020 державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника.

07.09.2020 державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника.

07.09.2020 державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану керуючись п.2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вважаючи дії державного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження №62872926 від 26.08.2020 року - протиправними, позивач звернувся до суду з позовною заявою за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, суд апеляційної інстанції керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закону №1404-VІІІ).

Згідно зі ст.1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ - примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно із ч.1 ст.2 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно ч.1 ст.13 Закону №1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч.1 та п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VІІІ - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Щодо позовних вимог про визнання дій державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові - Волкової Катерини Вадимівни щодо відкриття виконавчого провадження від 26.08.2020 року №62872926 - протиправними та скасування постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові від 26.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62872926.

Судом встановлено, що відповідачем було відкрито виконавче провадження 26.08.2021 року на підставі виконавчого документа - постанови №ДП18№468275 від 21.05.2020 виданої Управлінням патрульної поліції в Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 510,00 грн. за правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КупАП.

Згідно п.2 ст.291 КупАП - постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Як вбачається із вказаної постанови, позивач відмовився від її отримання, а тому вказана постанова набрала законної сили 21.05.2020 року.

Згідно ст.299 КУпАП - постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч.1 ст.307 КУаАП - штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Доказів сплати позивачем штрафу суду надано не було.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з частиною 1 статті 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Статтею 308 КУпАП визначено, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується, зокрема, подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Суд зазначає, що згідно супровідного листа №12877/41/14/01 постанова №ДП18№468275, винесена Управлінням патрульної поліції в Харківській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 510,00 грн. за правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП - від 21.05.2020, була направлена 22.07.2020 року до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), та зареєстрована відповідачем 21.08.2020 року, тобто у межах 3-місячного строку.

Постанова від 21.05.2020, вважається поданою вчасно, у зв`язку з тим, що подана стягувачем до відділу - 21.08.2020, про що свідчить відмітка посадової особи відділу виконавчої служби на заяві про відкриття (екземпляр виконавчої служби, якій знаходиться у матеріалах виконавчого провадження) з зазначенням дати та вхідного номера, копія якої додана відповідачем до матеріалів справи (а.с. 20).

Крім того, як вбачається з супровідного листа Управління патрульної поліції в Харківській області вказаний виконавчий документ до державного органу виконавчої служби для примусового виконання спрямовано 22.07.2020 р.

Крім того, як вбачається із матеріалів виконавчого провадження вказану постанову передано до виконання 21.08.2020 року.

Після перевірки дотримання даним виконавчим документом вимог ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" та враховуючи, що стягувачем дана постанова направлена на виконання 22.07.2020, отримана виконавцем 21.08.2020, та ним не пропущено встановлений законом строк для пред`явлення виконавчого документу до стягнення, державним виконавцем прийнято рішення, керуючись ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", про винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" - виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Водночас, постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 26.08.2020 року.

Таким чином, відповідачем порушено строк встановлений ч.5 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження".

Проте, відповідно до абз.3 ч. 5 ст. 13 Закону № 1404 порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Суд зазначає, що системний аналіз основних положень законодавства дає підстави для висновку, що постанова вважається звернутою до виконання, коли орган (посадова особа), який її виніс, вручає або надсилає її копію відповідній особі або надсилає органу, уповноваженому безпосередньо її виконувати.

Таким чином, своєчасне направлення постанови для виконання визнається єдиним юридичним фактом, що має значення для встановлення, чи підлягає вона виконанню, незалежно від того, чи розпочато безпосереднє (реальне) виконання цієї постанови.

Таким чином, доводи позивача про звернення постанови поза межами тримісячного строку з дня її прийняття, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що доказом направлення виконавчого документу на адресу органу державної виконавчої служби є запис уповноваженої особи органу державної виконавчої служби із проставленням її підпису та дати прийняття такого документу або докази, які підтверджують направлення виконавчого документа із супровідним листом засобами поштового зв`язку (опис вкладення до поштового відправлення, поштова накладна тощо), але таких доказів матеріали справи не містять, колегія суддів зазначає наступне.

Відсутність штампу Відділу виконавчої служби не спростовує факту здачі та прийняття виконавчого документи. При цьому, як вже було зазначено вище на заяві про відкриття (екземпляр виконавчої служби, якій знаходиться у матеріалах виконавчого провадження) міститься відмітка з зазначенням дати та вхідного номера, прізвище виконавця.

Також колегія суддів зазначає, що у Управління патрульної поліції в Харківській області відсутній обов`язок направляти заяви про примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення цінним листом з описом вкладення до поштового відправлення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що саме в матеріалах виконавчого провадження зафіксовано дата надходження виконавчого документу на адресу органу державної виконавчої служби.

У колегії суддів, з урахуванням обставин справи відсутні об`єктивні підстави вважати, що ці дані не відповідають дійсності. Обставини на які посилається позивач не спростовують вищенаведених висновків.

При цьому на органи поліції покладається лише обов`язок своєчасного подання (направлення) виконавчого документу, і недоліки при його прийнятті, не можуть бути підставою вважати його несвоєчасно поданим.

В той же час, на підтвердження інших підстав для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та всіх інших постанов в межах даного виконавчого провадження, зокрема, що виконавчий документ не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а тому не міг бути прийнятий до виконання, позивачем не надано.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові від 26.08.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62872926 та в частині визнання дій державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові - Волкової Катерини Вадимівни щодо відкриття виконавчого провадження від 26.08.2020 року № 62872926 - протиправними.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, що розміщені в режимі реального часу на публічному веб-сайті Міністерства юстиції України https://erb.gov.ua по боржнику: ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №62872926, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1404-УІІІ, Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з п.2 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5 (далі - Положення №2432/5), автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу; Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Пунктом 3 розділу І цього ж Положення встановлено, що Реєстраторами Системи є: відповідальні особи органу державної виконавчої служби; державні виконавці органів державної виконавчої служби; приватні виконавці; помічники приватних виконавців; відповідальні особи приватних виконавців; керівники органів державної виконавчої служби та їх заступники.

Частиною 5 ст.9 Закону №1404-VIII передбачено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вичерпний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників визначено ч.1 ст.9 Закону №1404-VIII.

Так, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з внесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Водночас, за правилами п.6 Розділу X Положення №2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувану на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 1, 3, 11 частини 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

- стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

- стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

- запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Таким чином, ч.7 ст.9 Закону №1404-УІІІ, а також п.6 Розділу X Положення №2432/5, визначено вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників.

Реалізація іншого механізму наповнення Єдиного реєстру боржників та/або вилучення з нього інформації не передбачена.

Як встановлено в ході розгляду справи - 07.09.2020 державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувану керуючись п.2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що не передбачає одночасне виключення боржника з Єдиного реєстру боржників.

У зв`язку з вищевикладеним, станом на теперішній час відсутні правові підстави для виключення з Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 .

Щодо посилань позивача на те, що в даному випадку виконавче провадження № 62872926 було завершено 07 вересня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, а докази повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання, після його повернення, у межах встановленого законодавством строку, у матеріалах справи відсутні, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем не надано доказів звернення до відповідача з заявою про виключення боржника з Єдиного реєстру боржників.

А в межах предмету даного позову, тобто при поверненні виконавчого документу , у державного виконавця були відсутні підстави для виключення позивача з реєстру.

Крім того, позивачем не надано належних доказів щодо сплати штрафу у розмірі 510,00 грн. за правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, що встановлено у постанові №ДП18№468275 від 21.05.2020 року.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача про наявність підстав для виключення його з Єдиного реєстру боржників є помилковими.

З урахуванням вищезазначених висновків суду, фактичних обставин справи підстав застосування практики Європейського суду з прав людини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, щодо порушення його права володіння майном відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи те, що ця справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2021 по справі № 520/15409/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло