Справа № 480/7491/21
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 жовтня 2021 року Справа № 480/7491/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7491/21 за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 в своєму позові до ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду у сумі 280 000 грн в рахунок відшкодування вартості втраченого майна.
Свої вимоги мотивує тим, що під час служби в період з 02.03.2015 по 16.05.2016, ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника речової служби тилу військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , недотримуючись правил зберігання військового майна, яке встановлюється Статутом внутрішньої служби Збройних сил України, Дисциплінарним статутом Збройних сил України, п.17 ст. .IV Постанови Верховної Ради України "Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час", пункту д) Постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880 "Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості", Положення про військове господарство в Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України від 16 липня 1997 року № 300, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, не виконуючи свої службові обов`язки, допустив втрату ввіреного для службового використання військового майна речової служби тилу частини. Внаслідок допущення порушень правил зберігання військового речового майна було виявлено нестачу, а саме: 28 бронежилетів "КОРСАР М3сІ-4", 60 шоломів кевларових. Загальна вартість втраченого майна становить 280 000 гривень.
У зв`язку із відсутністю належного контролю заведенням облікових даних частини, наявністю, станом, категорією та комплектністю речового і господарського майна у підрозділах та на складі частини, а також умов його зберігання ОСОБА_1 не вів облік і не складав звітність у встановленому порядку. Окрім того, несвоєчасно проводив з підрозділами частини і підпорядкованим складом звірку облікових даних виданого майна, в установлені терміни не проводив перевірку підрозділів відповідно до своїх обов`язків із складанням відповідних актів; не своєчасно подавав заявки на речове майно для своєї служби, не контролював одержання, зберігання, видачу в підрозділи речового майна, здійснював видачу майна речової служби у підрозділи та військовослужбовцям без зведених відомостей, накладних на отримання (здачу) майна.
Вказане призвело до втрати вищезазначеного майна, яке обліковувалось в Книгах кількісного та якісного обліку речового майна, яке рахується за речовою службою військової частини - польова пошта НОМЕР_2 . В результаті чого діями ОСОБА_1 було завдано збитків військовій частині НОМЕР_1 на суму 280 000 гривень.
Ухвалою від 18.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
27.09.2021 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому проти вимог заперечує, зазначає, що проходячи військову службу на посаді начальника речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 в період з 02.03.2015 по 10.05.2016 він не був матеріально-відповідальною особою, а був особою - начальник служби.
На початку служби на даній посаді у військовій частині НОМЕР_3 недоукомплектований штат військовослужбовців, всю роботу відповідач виконував сам, не було наявності (фізично) речового складу, як такого. Майно зберігалося у критих автофургонах. Також у військовій частині НОМЕР_1 не було відповідальної особи за збереження речового майна. Відповідальними були діловоди, які мали вести облік.
ОСОБА_1 , як начальник речової служби тилу, не подавав відповідні звіти, так як на базі не було даних по обліку майна, яке було в наявності в частинах. Звіт відповідач привіз в грудні 2015 року здав його в березні 2016 року. Військове майно в частині отримував не лише відповідач, а і інші військовослужбовці по довіреності. Про дані факти відповідача повідомили вже пізніше, а тому останній не мав можливості проконтролювати наявність всього майна.
Облік майна здійснювався без накладних, а майно роздавалося в достатній кількості, бо особовий склад перебував в зоні проведення АТО. Майно видавав особисто відповідач, хоча це і не входило в його службові обов`язки.
Крім того, зазначає, що начальник складу військової частини пиячив і не міг виконувати свої обов`язки, про даний факт знали керівники військової частини НОМЕР_1 , але ніяких заходів не приймали. Звірки з військовими підрозділами, які проводяться кожен місяць до 25 числа, робити відповідач не міг, оскільки дані підрозділи перебували в зоні АТО.
На думку відповідача, військова частина НОМЕР_1 не створила умов, які б забезпечили збереження матеріальних цінностей, тому він не згоден на відшкодування матеріальної шкоди, яку позивачу не спричиняв. Окрім того, позивачем не вказано, які конкретні правила зберігання були відповідачем порушені, що призвело до втрати зазначеного вище майна.
Відповідач просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог військової частини НОМЕР_1 до нього про стягнення матеріальної шкоди в сумі 280 000 грн та у зв`язку з цим в задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 відмовити у повному обсязі.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
За правилами частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Пунктом 5 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України за правилами цивільного судочинства розглядаються спори про захист приватного права чи інтересу. Натомість положеннями частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових відносинах.
Таким чином, розгляд публічно-правових спорів віднесено до юрисдикції адміністративних судів, що унеможливлює їх розгляд за правилами іншого судочинства.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).
Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (Польова пошта НОМЕР_2 ) № 208 від 02.08.2016 ОСОБА_1 на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 201 від 10.05.2016 приступив до виконання службових обов`язків за посадою начальника речової служби військової частини - польова пошта НОМЕР_4 .
З наявних у справі довідок вбачається, що відповідач у період з 28.02.2015 по 10.05.2016 перебував на посаді начальника речової служби тилу військової частини польова пошта НОМЕР_2 (начальник речової служби тилу 43 окремої артилерійської бригади Сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС-2504003).
За підсумками службового розслідування наказом № 334 від 17.02.2017 у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880 "Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості" (чинна на момент притягнення до матеріальної відповідальності) відповідача було притягнено з урахуванням кратності до матеріальної відповідальності в розмірі 2 800 00 грн.
Відповідно до інвентаризаційного опису майна речової служби військової частини польова пошта НОМЕР_2 станом на 31.12.2016 було виявлено нестачу шоломів кевларових у кількості 60 штук та бронежилетів "Корсар МЗс1-4" у кількості 28 штук.
Згідно довідки-розрахунку № 23 (без дати) вартість відсутнього майна за результатами проведеної інвентаризації складає 280 000 грн.
Дані про виявлену під час інвентаризації нестачу шоломів кевларових у кількості 60 штук та бронежилетів "Корсар МЗс1-4" у кількості 28 штук, на загальну суму 280 000 грн занесено до Книги № 9 реєстрації облікових документів (Книга обліку нестач) військової частини НОМЕР_2 .
Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.06.2021 у справі № 373/707/17 звільнино ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 373/707/17 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 413 КК України, - закрито.
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Суд зазначає, що загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).
Відповідно до ст. 9 Статуту, військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Згідно із ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Положеннями ст. 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно із ст. 26 Статуту військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно по п. 4 ст. 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" № 160-ІХ від 03.10.2019 (далі - Закон № 160-ІХ), матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-ІХ, особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.
Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону № 160-ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Згідно приписів ч. 2 статті 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування.
Положенням про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, визначено порядок ведення обліку і зберігання військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил, його списання та використання.
Пункт 3 даного Положення визначає, що Міноборони, як центральний орган управління Збройних Сил, закріплює згідно із законодавством військове майно за військовими частинами на праві оперативного управління, про що ним видаються відповідні акти. Згідно пункту 5 вказаного Положення, військові частини використовують закріплене за ними військове майно виключно за його цільовим та функціональним призначенням.
Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, збитки, що складаються із заборгованості відповідача перед державою в особі позивача, склали 280000 грн та відповідно підтверджується інвентаризаційним описом майна речової служби військової частини польова пошта НОМЕР_2 , згідно якого, станом на 31.12.2016 було виявлено нестачу шоломів кевларових у кількості 60 штук та бронежилетів "Корсар МЗс1-4" у кількості 28 штук, довідкою-розрахунком № 23 (без дати), згідно якої, вартість відсутнього майна за результатами проведеної інвентаризації складає 280 000 грн. Дані про виявлену під час інвентаризації нестачу шоломів кевларових у кількості 60 штук та бронежилетів "Корсар МЗс1-4" у кількості 28 штук, на загальну суму 280 000 грн. занесено до Книги № 9 реєстрації облікових документів (Книга обліку нестач) військової частини НОМЕР_2 .
Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати збитки у розмірі 280000 грн на користь держави в особі позивача.
Щодо строку звернення до адміністративного суду та застосування наслідків спливу позовної давності звернення до суду, суд зазначає наступне.
Відповідно ч. 1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Разом з тим в ч. 2 ст.122 КАС України вказано, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
На підставі викладеного суд вважає, що початок строку необхідно обчислювати з дати прийняття рішення суду про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності та закриття провадження - 01.06.2021, оскільки з цього дня у військовій частині НОМЕР_1 виникли підстави, на право на пред`явлення в порядку адміністративного судочинства визначених законом вимог до відповідача.
Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) завдану матеріальну шкоду в наслідок втраченого майна в сумі 280000 гривень.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал