Справа № 320/9499/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9499/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року (розглянута у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 13 липня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтня 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (Вишгородський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) щодо не нарахування та не виплати втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, протиправною;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за рішенням суду №2-»А» 686/2010 за період з 24.03.2010 по 20.08.2020, а також за рішенням суду №363/2963/14-а за період з 15.02.2014 по 13.12.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (Вишгородський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) подати звіт про виконання прийнятого рішення суду протягом п`ятнадцяти діб з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, перебуває на обліку у відповідача (Вишгородський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) та отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796).

Вказує, що постановою Вищого адміністративного суду України від 20.12.2012 у справі №2-»А»-686/2010 було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі провести перерахунок та виплату на користь позивача недоплаченої суми пенсії, починаючи з 24.03.2010 з врахуванням виплачених сум.

Проте через відсутність бюджетних коштів рішення суду відповідачем не виконувалось, і лише 20.08.2020 на користь позивача було перераховано недоплачену суму пенсії у розмірі 32721,76 грн. за період з 24.03.2010 по 23.07.2011.

Також позивач зазначає, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 у справі №363/2963/14-а було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі провести перерахунок та виплату на користь позивача недоплаченої суми пенсії за період з 15.02.2014 по 03.08.2014, і лише 13.12.2019 на рахунок позивача перераховано недоплачену суму пенсії в розмірі 38338,06 грн.

Позивач зазначає, що 31.08.2020 він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини грошових доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за рішеннями суду, проте листом від 29.09.2020 відповідач відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті компенсації з тих підстав, що порушень закону в його діях не вбачається.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у не нарахуванні та невиплаті компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року задоволено адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 20.12.2012 у справі №2-а-686/2010 за період з 24.03.2010 по 19.08.2020.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 04071, м.Київ, вул.Ярославська, буд.40) здійснити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 20.12.2012 у справі №2-а-686/2010 за період з 24.03.2010 по 19.08.2020.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачем у справі подано апеляційну скаргу постановою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Вишгородським РВГУМВС України в Київській області 28.03.1997 (а.с.5).

04.03.1994 Київською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (Категорія 1) серії НОМЕР_3 із вкладкою до нього № НОМЕР_4 від 03.02.2004 (а.с.6).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 07.07.1993 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_5 від 21.09.1993 (а.с.7) та не заперечується сторонами.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 20.12.2012 у справі №2-а-686/2010 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату державної пенсії з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 24.03.2010, з урахуванням виплачених сум (а.с.8-12).

Також постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 у справі №363/2963/14-а зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі провести та виплатити ОСОБА_1 пенсійні виплати згідно ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 15.02.2014 по 03.08.2014 (а.с.13-15).

Зі змісту листа Управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.02.2014 №349/Д-01, адресованого позивачу вбачається, що:

- відповідно до розпорядження №123918 від 22.06.2011 Управлінням ПФУ у Вишгородському районі Київської області проведено перерахунок пенсії по ст.ст. 39, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та виплачено кошти в сумі 38455,92 грн. за період з 23.12.2010 по 01.06.2011;

- відповідно до розпорядження №123918 від 18.11.2011 Управлінням ПФУ у Вишгородському районі Київської області проведено перерахунок пенсії по ст.ст. 50, 54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 32721,76 грн. за період з 24.03.2010 по 24.09.2010. Дані кошти включено у виплатні відомості;

- відповідно до розпорядження №123918 від 07.05.2013 Управлінням ПФУ у Вишгородському районі Київської області проведено перерахунок пенсії згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 5441,72 грн. за період з 26.07.2010 по 26.01.2011. Дані кошти включено у виплатні відомості;

- відповідно до розпорядження №123918 від 24.09.2013 Управлінням ПФУ у Вишгородському районі Київської області проведено перерахунок пенсії відповідно до ст.50,54 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в сумі 16123,58 грн. за період з 25.09.2010 по 22.12.2010. Дані кошти включено у виплатні відомості.

Також у листі вказано, що загальна сума коштів, включених у виплатні відомості за період з 24.03.2010 по 26.01.2011 становить 54287,06 грн., яка буде виплачена після надходження цільових коштів, призначених для фінансування зазначених виплат (а.с.18).

Згідно з випискою Ощадбанк по рахунку позивача 13.12.2019 на картковий рахунок позивача зараховано кошти на суму 38338,06 грн. (а.с.17).

Згідно з випискою АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку позивача, 20.08.2020 на рахунок позивача надійшли перераховані відповідачем кошти в сумі 32558,15 грн. (а.с.16).

У серпні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити йому заборгованість по пенсії за рішеннями суду, що не заперечується сторонами.

У відповідь на звернення позивача листом від 29.09.2020 №7887-10929/Д-02/8-1000/20 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про те, що рішення суду виконані в межах зобов`язань, кошти за період з 24.03.2010 по 24.09.2010 в сумі 32721,76 грн. за рішенням суду від 20.12.2012 у справі №2-а-686/2010 нараховані, а погашення заборгованості належить до компетенції органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Також повідомлено, що кошти за рішенням суду від 18.02.2015 у справі №363/2963/14-а за період з 15.02.2014 по 03.08.2014 в сумі 38307,68 грн. нараховані та виплачені в грудні 2019 року (а.с.19).

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до ст.1 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами за цим Законом необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачає, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Крім того, п.1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з п.4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому необхідно зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Колегія суддів звертає увагу, що використане у ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому необхідно зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 серпня 2019 у справі № 638/19990/16-а; постанові від 15 серпня 2019 року №674/24/17; постанові від 26 листопада 2019 року від 26 листопада 2019 року, і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Статтею 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відтак, пенсійний орган, з вини якого пенсіонером не було вчасно нараховано та виплачено пенсію, повинен здійснити виплату такої пенсії з одночасною виплатою суми компенсації. Невиплата пенсіонеру суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата заборгованості з пенсії, є порушенням прав пенсіонера на отримання такої компенсації.

Захист права особи на отримання такої компенсації відбувається за її ініціативи шляхом звернення до відповідного органу про відновлення порушеного права.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

При цьому зауважує, що компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду.

Як було встановлено матеріалами справи, що постановою Вищого адміністративного суду України від 20.12.2012 у справі №2-а-686/2010 було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі провести перерахунок та виплату на користь позивача недоплачену суму пенсії, починаючи з 24.03.2010 з врахуванням виплачених сум.

Відповідно до розпорядження відповідача №123918 від 18.11.2011, на виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 20.12.2012 у справі №2-а-686/2010, було проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 24.03.2010 по 24.09.2010. У виплатні відомості включено суму у розмірі 32558,15 грн.

Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону №2050-ІІІ.

Проте через відсутність бюджетних коштів рішення суду відповідачем не виконувалось, і лише 20.08.2020 на користь позивача було перераховано недоплачену суму пенсії у розмірі 32558,15 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку позивача (а.с.16).

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги той факт, що нараховану пенсію відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 20.12.2012 у справі №2-а-686/2010 виплачено позивачу з порушенням строків такої виплати, бездіяльність відповідача, яка потягла невиплату позивачу нарахованої суми пенсії у даному випадку за період з 24.03.2010 по 19.08.2020 (оскільки 20.08.2020 відповідачем виконано зобов`язання по рішенню суду), є протиправною.

Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналізуючи дані положення Кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії, якщо не передбачено право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Отже, враховуючи, що одержання доходу, на який розраховує позивач у даній справі у порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, зумовлено протиправною поведінкою суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі, суд вважає, що відповідач зобов`язаний здійснити позивачу нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати за період з 24.03.2010 по 19.08.2020 у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати за постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 у справі №363/2963/14-а за період з 15.02.2014 по 13.12.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Як було встановлено судом, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 у справі №363/2963/14-а зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі провести та виплатити ОСОБА_1 пенсійні виплати згідно ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 15.02.2014 по 03.08.2014 (а.с.13-15).

Згідно з довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.07.2019 №29/10411 відповідачем на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2015 у справі №363/2963/14-а нараховано пенсію, включаючи індексацію) у розмірі 38338,06 грн. (а.с.43).

Згідно з випискою Ощадбанк, 13.12.2019 на картковий рахунок позивача зараховано нараховану суму пенсії разом з індексацією у розмірі 38338,06 грн. (а.с.17).

Отже відповідачем права позивача в цій частині позовних вимог не порушені, оскільки кошти за даним судовим рішенням виплачені з урахуванням індексації.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про подання відповідачем звіту про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зважаючи на наведене, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом, а не обов`язком суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першо інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль