Справа № 823/139/17
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 823/139/17

адміністративне провадження № К/9901/38260/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів -Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі №823/139/17 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

у с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: - визнати протиправними дії службових осіб ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області щодо зупинення реєстрації електронних документів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; - зобов`язати ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, виписані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 : № 12 від 21.12.2016 року на продаж ТОВ «КІП Сервіс Плюс» обладнання»; № 13 від 29.12.2016 року на продаж ПП «Дончер прутків»; № 14 від 29.12.2016 року на продаж ТОВ «Спецзахист АСПС» обладнання, при здійснені господарських правовідносин, за датою (операційним днем) направлення їх як електронного документу для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних 03 січня 2017 року; - зобов`язати ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області поновити для фізичної особі-підприємцю ОСОБА_1 реєстрацію податкових накладних і подачу звітності з дня незаконного блокування - 03 січня 2017 року.

В обґрунтування підстав позовних вимог позивач вказує, що ДПІ у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області безпідставно не прийняті та не зареєстровані податкові накладні № 12 від 21.12.2016, № 13 від 29.12.2016 року, №14 від 29.12.2016 року, оскільки між позивачем та ДПІ у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області укладений договір про визнання електронних документів від 03.10.2016 року №031020161, відповідно до якого позивач подає податкову звітність в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку до органу ДФС.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії службових осіб ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області щодо зупинення реєстрації електронних документів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Зобов`язано ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних - податкові накладні виписані ФОП ОСОБА_1 : №12 від 21.12.2016, № 13 від 29.12.2016, № 14 від 29.12.2016 та визнати такими, що подані датою (операційним днем) та часом фактичного отримання податковим органом засобами електронного зв`язку для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних 03.01.2017 року. Зобов`язано ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області поновити для фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС як оригіналу. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області залишено без задоволення. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області задоволено частково, постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року вирішив відкрити провадження та розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії службових осіб ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області щодо неприйняття для реєстрації електронних документів ФОП ОСОБА_1 на підставі протоколу засідання робочої групи з організації комплексного відпрацювання податкових ризиків з податку на додану вартість ДПІ у м. Черкасах ГУ ДФС у Черкаській області №53 від 29.12.2016 року. Зобов`язано Головне управління ДПС у Черкаській області поновити для фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 реєстрацію податкових накладних і подачу звітності з 29.12.2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що подана ним касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для скаржника.

Однак, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі позивач жодних обґрунтувань не наводить.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання скаржника на положення підпункту «а» і «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Крім того, наведені скаржником в касаційній скарзі обставини не дають підстав для висновку, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Таким чином, оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності і передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, виняткові обставини для їх касаційного оскарження відсутні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі №823/139/17 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко