Справа № 152/1211/21
Суддя: Соколовська Т. О.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Шаргородський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року

м. Шаргород

Справа № 152/1211/21

провадження № 2-а/152/17/21

Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді Соколовської Т.О.,

секретаря судових засідань Здищук А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі,

учасники справи не прибули,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії 1АВ №02328580 від 06.09.2021, винесеної поліцейським ДПП Корж І.П., якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

У обгрунтування позовної заяви посилається на те, що 28.09. 2021 вона отримала оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 06.09.2021, згідно якої встановлено, що 06.09.2021 о 22 год.16 хв. за адресою М21 Виступовичі Житомир Могилів Подільський 294+567, було зафіксовано транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 , яким було перевищено встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 60 км/год, чим порушено п.12.9 (б ) Правил дорожнього руху України, за що її, як власника транспортного засобу, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

У оскаржуваній постанові встановлено порушення нею п.12.9 (б) Правил дорожнього руху України. При цьому інспектором не вказано в межах якого дорожнього знаку відбулось перевищення швидкості, оскільки п.12.9 (б )Правил дорожнього руху України визначено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пп. «и» п.30.3 Правил дорожнього руху. Крім того, в постанові інспектором не вказано, в якому населеному пункті було виявлено правопорушення, не зазначено його назву, вулицю, або будь-які орієнтири, не зафіксована зона дії знаків 5.45, 5.47, або 5.46, 5.48. Також вважає, що винесена постанова не може вважатись доказом вчинення нею даного правопорушення, а є лише фіксацією та наслідком розгляду справи, і всупереч вимог КУпАП не містить відомостей щодо фактичних обставин вчинення інкримінованого їй правопорушення, а також посилання на будь-які докази, що його підтверджують.

22.10.2021 представником відповідача Департаменту патрульної поліції за довіреністю від 29.12.2020 Цубер М.М. подано відзив на позов, із якого вбачається, що відповідач не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими, такими що не відповідають нормам діючого законодавства. Далі у відзиві зазначено, що «08.08.2021 о 09 год.10 хв., на автомобільній дорозі М06 Київ Чоп 21+730 км особа, яка керувала транспортним засобом VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 60 км/год при допустимій швидкості 50 км/год, рухавшись зі швидкістю 110 км/год». Вчинення правопорушення було зафіксовано технічним приладом Каскад 055 - 1120, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018. На фотокартках зафіксовано правопорушення та містяться всі дані, необхідні для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Суд звертає увагу, що фабула адміністративного правопорушення, зазначена у відзиві не відповідає об`єктивній стороні адміністративного правопорушення, викладеній у постанові серії 1АВ №02328580, згідно якої правопорушення вчинено не в той час і не в тому місці, а саме у відзиві «08.08.2021 о 09 год.10 хв., на автомобільній дорозі М06 Київ Чоп 21+730 км», а у оскаржуваній постанові «06.09.2021 о 22 год.16 хв. за адресою М21 Виступовичі Житомир Могилів Подільський 294+567». Далі у відзиві представник відповідача за довіреністю від 29.12.2020 Цубер М.М. зазначає, що позивач ОСОБА_1 обрала невірний спосіб захисту, посилаючись на обставини, які не зазначені у позовній заяві, а саме на те, що позивач заперечує факт керування нею транспортним засобом під час вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому представник відповідача Департаменту патрульної поліції Цубер М.М. вважає доводи ОСОБА_1 безпідставними, а оскаржувану постанову правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.19 30).

Сторони на виклик суду не прибули, від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с. 36).

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції на виклик суду не прибув, хоча належним чином повідомлений місце і час розгляду справи (а.с. 18).

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідачів

27.10.2021 від представника відповідача Департаменту патрульної поліції за довіреністю Цубера М.М. до суду надійшла заява про долучення додаткових доказів листа Служби автомобільних доріг у Вінницькій області від 01.04.2021 з інформацією про наявність дорожніх знаків на автомобільній дорозі загального користування державного значення М 21 Виступовичі Житомир Могилів Подільський (смт. Стрижавка) (а.с.31-35).

Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи в її відсутності ( а.с. 29).

Інших заяв і клопотань від учасників справи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 05 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін з особливостями, встановленими для розгляду термінових адміністративних справ у ст.ст. 268 271, 286 КАС України на 29 жовтня 2021року (а.с.14 - 15).

Ухвалою судді від 05.10.2021 запропоновано відповідачеві Департаменту патрульної поліції в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати до суду відзив на позовну заяву, роз`яснено наслідки ненадання відзиву, у встановлений судом строк без поважних причин, право пред`явити зустрічний позов.

Ухвала суду уповноваженим представником відповідача отримано 11.10.2021 (а.с.18). Відзив на позовну заяву направлений 19.10.2021, а отриманий судом 22.10.2021 (а.с.19 30)

ІV. Обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли публічно-правові відносини з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах адміністративної справи.

Вирішуючи спір, суд встановив, що 06.09.2021 поліцейським ДПП Корж І.П. винесено постанову серії 1АВ №02328580 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України.

З постанови вбачається, що 06.09.2021 о 22 год.16 хв. за адресою: М21 Виступовичі Житомир Могилів Подільський 294+567 зафіксовано транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 . Особа, яка керувала транспортним засобом перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 60 км/год, чим порушила п.12.9 (б ) Правил дорожнього руху України, за що власника транспортного засобу ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Порушення зафіксоване технічним засобом Каскад 055 - 1120, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 та має сертифікат відповідності UA.TR.001 22 093-21 (а.с.27 28).

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

До відзиву на позов представником відповідача долучено копії наступних документів: копію сертифікату відповідності типу засобів вимірювальної техніки від 17.09.2020, компакт диск з фото відеодоказами, копії фото з вебсайту (а.с. 24 - 29).

Копії фотознімків, на яких в темну пори доби зафіксований автомобіль позивача, що можливо встановити по номерних знаках, поряд з цим жодної іншої інформації, необхідної для притягнення особи до адміністративної відповідальності зазначені фотознімки не містять (а.с.24 26).

Як встановлено судом шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписі відсутня інформація про те, що позивач здійснював рух в зоні дії обмежувальних знаків. На ньому взагалі відсутня будь яка інформація, що стосується даного адміністративно правового спору, зафіксований лише рух автомобіля позивача, як вбачається з постанови про притягнення до адміністративної відповідальності автомобільною дорогою М 21 Виступовичі Житомир Могилів Подільський км 294+567, будь - якого населеного пункту, знаків які б вказували на існування населеного пункту не вбачається.

Як зазначалося судом вище, представником відповідача Департаменту патрульної поліції за довіреністю від 29.12.2020 Цубер М.М. у відзиві зазначено, що «08.08.2021 о 09 год.10 хв., на автомобільній дорозі М06 Київ Чоп 21+730 км особа, яка керувала транспортним засобом VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 60 км/год при допустимій швидкості 50 км/год, рухавшись зі швидкістю 110 км/год», що взагалі не відповідає об`єктивній стороні адміністративного правопорушення, викладеній у оскаржуваній постанові, відповідно до якої: «06.09.2021 о 22 год.16 хв. за адресою М21 Виступовичі Житомир Могилів Подільський 294+567 зафіксовано транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, номерний знак НОМЕР_1 . Особа, яка керувала транспортним засобом перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 60 км/год».

Представником відповідача в якості додаткових доказів до матеріалів справи долучено лист Служби автомобільних доріг у Вінницькій області №1111 від 13.05.2021 на запит відповідача від 01.04.2021 з інформацією про наявність дорожніх знаків на автомобільній дорозі державного значення М-21 Виступовичі Житомир Могилів Подільський (смт. Стрижавка), із якого вбачається, що смт. Стрижавка Вінницького району позначено основним та дублюючим дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» в обох напрямках; смт. Стрижавка Вінницького району позначено основним та дублюючим дорожнім знаком 5.46 «Кінець населеного пункту» в обох напрямках; смт. Стрижавка позначено основним та дублюючим дорожнім знаком 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень Правил дорожнього руху»; основні та дублюючі дорожні знаки встановлено: 5.45 км 294+ 252 та км 298 + 037 (праворуч та ліворуч); 5.46 км 294+ 252 та км 298 + 037 (праворуч та ліворуч); 5.70 км 294+ 212 (праворуч та ліворуч) (а.с.34).

Доказів у підтвердження того, що автомобіль відповідача рухався під час вчинення адміністративного правопорушення в межах дії зазначених обмежувальних знаків до матеріалів справи не долучено. Служба автомобільних доріг у Вінницькій області в означеному інформаційному листі зазначила, що не володіє інформацією щодо адміністративних меж території населеного пункту смт. Стрижавка, у зв`язку з чим не може надати інформації щодо початку та кінця населеного пункту а також його протяжності (а.с.34).

Згідно оскаржуваної постанови адресою вчинення адміністративного правопорушення є М21 Виступовичі Житомир Могилів Подільський 294 + 567, а не 294+ 252, як зазначено у додаткових доказах, наданих представником відповідача.

Суд також зауважує, що зазначені вище документи не засвідчені у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Дані порушення норм процесуального права унеможливлюють встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вимоги до оформлення письмових доказів, які подаються до суду, встановлено ст. 94 КАС України.

Так, ч. 2 ст. 94 КАС України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 94 КАС України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55. За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Згідно з частиною 1 статті 74 КАС України докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Висновок щодо обов`язку належного засвідчення копії документів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 02.10.2018 в справі №2а-15994/12/2670.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Згідно з положеннями ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Відповідно до ч.2 цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони на підставі в межах і у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно.

Згідно з положеннями ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 КАС України встановлено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодекс

Доказами у адміністративному судочинстві є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ст.ст. 72 -77 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Відповідно до вимог статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, чинної в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншим встановленим законом способом.

Положеннями статті 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України регулюються Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року N 1306 (далі Правила).

Статтею 53 ЗУ "Про дорожній рух" встановлено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Пунктом 1.3 ПДР України регламентовано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За правилами ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У п.21 справи «Надточій проти України» (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення.

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до п.8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Для позначення початку та кінця населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах встановлюються знаки, передбачені п.п.5.45 та 5.46.

Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема, населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Згідно з положеннями п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Приписами п. 12.6. ґ) ПДР України встановлено, що поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю:

а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.;

б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год;

в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год;

г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год;

г) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Відповідно до пункту 12.9 (б) ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до п. 12.10 ПДР України разом із знаками обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 обов`язково тимчасово або постійно додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта. У разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 встановлені з порушенням визначених цими Правилами вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

Згідно із п.п. 3.29 Розділу 33 ПДР України заборонний знак «Обмеження максимальної швидкості» забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

При цьому разом із знаками обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 обов`язково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта.

Відповідно до п. 10.1.1 ДСТУ 4100-2014 дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасник руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо).

Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху.

Згідно з частиною 4 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органам Національної поліції підвідомчий розгляд справ про адміністративні порушення за ч.4 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями ст. 279-1 КУпАП визначено порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. Також посадові особи уповноважених підрозділів Національної поліції у своїй діяльності при розгляді справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, керуються Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 13 січня 2020 року № 13, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2020 р. за № 113/34396 (далі - Інструкція).

Інструкція визначає процедуру оформлення працівниками органів і органів (підрозділів) Національної поліції України, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (далі - уповноважений поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

Згідно п. З Розділу II Інструкції при опрацюванні уповноваженим поліцейським матеріалів автоматичної фіксації та встановлення факту учинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, цим уповноваженим поліцейським виноситься сформована Системою в автоматизованому режимі адміністративна постанова без складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пп. 1) п. 6 Розділу II Інструкції за результатами опрацювання на першому етапі (рівні) матеріалів автоматичної фіксації уповноважений поліцейський: за наявності доказів у справі про адміністративне правопорушення, відповідності символів номерного знака зафіксованого транспортного засобу, наявності та повноти інформації про зафіксований транспортний засіб і про відповідальну особу, або особу, яка ввезла на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, відсутності інформації про протиправне використання зафіксованого транспортного засобу або його номерних знаків іншими особами та відсутності обставин, що виключають адміністративну відповідальність особи, з використанням засобів Системи виносить адміністративну постанову, зміст якої відповідає вимогам статті 283 КУпАП, з підтвердженням прийнятого рішення шляхом накладення цифрового підпису.

Постанова про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.5 Інструкції уповноважений поліцейський під час опрацювання матеріалів автоматичної фіксації з використанням Системи з`ясовує наступне: наявність фактичних даних учинення адміністративного правопорушення, ознаки якого зафіксовані на фотознімках (відеозаписі) в інформаційному файлі; відповідність символів номерного знака транспортного засобу на отриманих фотознімках (відеозаписі) символам, розпізнаним Системою; наявність та повноту інформації про зафіксований транспортний засіб; відповідність типу, марки та моделі зафіксованого транспортного засобу його реєстраційним даним, отриманим із Системи; наявність у Системі інформації про те, що до моменту вчинення правопорушення зафіксований транспортний засіб вибув з володіння відповідальної особи внаслідок протиправних дій інших осіб або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать цьому транспортному засобу; наявність та повноту інформації про відповідальну особу зафіксованого транспортного засобу, а в разі фіксації транспортного засобу зареєстрованого за межами України - інформації про особу, яка ввезла його на територію України; наявність інформації про обставини, що виключають адміністративну відповідальність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно пункту 9 розділу II Інструкції винесена уповноваженим поліцейським і адміністративна постанова автоматично вноситься засобами Системи до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, у якому здійснюється їх облік. Винесена уповноваженим поліцейським адміністративна постанова друкується з використанням засобів Системи та протягом трьох днів із дня її винесення передається національному оператору поштового зв`язку для доставлення на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи ( місцезнаходження юридичної особи) рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Друк постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, за формою, яку наведено в додатку 1 до цієї Інструкції, здійснюється на паперовому бланку із спеціальними елементами захисту разом з повідомленням про вручення поштового відправлення (рекомендованого листа з адміністративною постановою) та вкладенням у паперовий конверт.

Пленум ВС України в п.24 постанови «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 роз`яснив, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови повинен відповідати вимогам статей 283, 284 КУпАП.

За правилами ч.2, ч.3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення: зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно зі статтею 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

У справі, що розглядається судом встановлено, що всупереч вимог КУпАП оскаржувана ОСОБА_1 постанова не містить відомостей щодо фактичних обставин вчинення інкримінованого позивачу правопорушення, а також посилання на будь-які докази, що його підтверджують.

Зокрема, в ній відсутня інформації про населений пункт, в якому було виявлено правопорушення (назва населеного пункту, вулиця), не зафіксована зона дії знаків 5.45, 5.47, або 5.46, 5.48 на ділянці дороги, де виявлено правопорушення, або інших дорожніх знаків, що встановлюють швидкість руху, а також наявність поряд зі знаками обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 обов`язкових додаткових відповідних дорожніх знаків, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта; розташування дорожніх знаків з дотриманням Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014 станом на день і час настання події; не зазначено якими доказами підтверджується факт реального розташування таких знаків від місця розміщення камери автоматичної фіксації порушень ПДР України; значення максимальної швидкості, зазначеної в пунктах 12.4-12.7, перевищеної транспортним засобом; швидкості з якою рухався транспортний засіб.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач керуючи транспортним засобом перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 60 км/год, чим порушила швидкісний режим, визначений п. 12.9 (б) ПДР України.

При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач посилався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії обмежувального знаку - це здійснення вимірювання швидкості руху технічним засобом «Каскад» 055 1120.

Дослідивши долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву фотознімки та диск з відеофіксуванням технічним засобом «Каскад» 055 1120, яким здійснюється вимірювання процесу порушення швидкісного режиму судом встановлено, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження будь яких обмежувальних дорожніх знаків та зони їх дії в необхідній відмітці зазначеної автодороги, що має ключове значення для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху та дає змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Отже відсутність посилань в оскаржуваній постанові на зазначені докази, дають підстави для висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії обмежувального знака з перевищенням швидкості понад 60 км.

Положеннями ст. 40 ЗУ "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці відповідно до вимог ч.2 ст. 40 ЗУ « Про національну поліцію».

Відповідно до ПДР України знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями чПравил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджується розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення Правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

З наданих відповідачем до відзиву доказів, фотозображення знаку «5.70» відсутнє, отже у даному випадку неможливо встановити місце його розташування з прив`язкою до місцевості де рухався автомобіль позивача.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року № 536/583/17 та від 14 березня 2018 року № 760/2846/17.

Одночасно, у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом приписів статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а непідтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 536/1703/17; 18.07.2019 у справі №216/5226/16-а, 14.08.2019 у справі № 199/8466/16.

Враховуючи обставини справи та нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає доведеним незаконність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП та наявність підстав для задоволення позову про скасування оскаржуваної постанови, зміст якої не розкриває об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, не відповідає вимогам, передбаченим ст. 283 КУпАП, не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з положеннями ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Юридичний склад адміністративного правопорушення передбачає чотири обов`язкові елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона, лише за наявності яких певне протиправне діяння можна кваліфікувати як адміністративний проступок.

Структура складу адміністративного правопорушення містить:

1) об`єкт правопорушення суспільні відносини в тій чи іншій сфері, на нормальний розвиток яких посягає правопорушення;

2) об`єктивну сторону конкретні дії, що виразилися в порушені встановлених правил;

3) суб`єкт правопорушення конкретна осудна фізична особа, що досягла 16-річного віку;

4) суб`єктивну сторону складу ставлення особи до вчиненого нею діяння, тобто вину у формі умислу чи необережності.

Всі перераховані ознаки визначають у сукупності склад адміністративного правопорушення.

Відсутність хоча б одного з елементів складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що дії особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є адміністративним правопорушенням.

У пункті 4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 14-1 КУпАП зазначено, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Наведені правові позиції встановлюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку.

ЄСПЛ у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, у рішеннях в справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ зробив висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

VІ. Висновки суду

Аналіз перевірених і оцінених доказів переконують суд, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, суб`єктом владних повноважень не спростовано доводів позивача, відповідно постанова серії 1АВ № 02328580 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн, винесена 06.09.2021 поліцейським ДПП Корж І.П. не відповідає вимогам законодавства, отже є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки право ОСОБА_1 на використання своїх конституційних прав у сфері публічно - правових відносин з боку відповідача порушено і підлягає судовому захисту.

При цьому суд виходить з положень ч. 3 ст. 286 КАС України відповідно до якої, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому, при ухваленні даного рішення, суд, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, вважає за необхідне при скасуванні спірної постанови закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись статтями 19, 55 Конституції України, статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 року), ст.ст. 2, 5, 6, 9, 10 12, 19, 72 77, 90, 94, 159-163, 242 - 245, 286 КАС України, на підставі ст.ст. 7, 9, 122, 222, 251, 256, 258, 268, 279, 280, 283 285 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову серії 1АВ № 02328580 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, винесену 06 вересня 2021 року поліцейським ДПП Корж Іллею Петровичем.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КАС України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання сторонами копії рішення суду.

Повне ім`я (найменування сторін):

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 30.12.2004, РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач Департамент патрульної поліції, , адреса місцязнаходження юридичної особи: 03048, м.Київ вул. Федора Ернста, буд.№3.

Рішення ухвалено та підписано 29.10.2021.

Головуючий суддя: Т.О. Соколовська