Справа № 380/5581/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5581/21 пров. № А/857/15410/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі № 380/5581/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Лунь З.І. в м. Львові Львівської області 15.06.2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії і рішення Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) щодо нарахування і виплати в період 1 вересня - 3 жовтня 2016 року ОСОБА_1 , який перебував в розпорядженні Генерального прокурора України, грошового забезпечення без нарахування і виплати надбавки за допуск до державної таємниці та нарахування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 90% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора здійснити перерахунок та виплату за період 1 вересня - 3 жовтня 2016 року грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням надбавки за допуск до державної таємниці і надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, які ним отримувались на час звільнення з посади 31.08.2016 і зарахування в розпорядження Генерального прокурора України;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку з 4 жовтня 2016 року по день фактичного розрахунку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Генеральної прокуратури України щодо нарахування і виплати в період 01.09.2016 03.10.2016 ОСОБА_1 грошового забезпечення без нарахування і виплати надбавки за допуск до державної таємниці та нарахування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 90% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням вже виплачених сум, за період з 01.09.2016 по 03.10.2016, враховуючи надбавку за доступ до державної таємниці та надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, які йому були нараховані у серпні 2016.

Відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку з 4 жовтня 2016 року по день фактичного розрахунку.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржене судове рішення підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи та у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права ст. 27 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), ст. 6, 9 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ), Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони від 11 червня 2008 року № 260 (чинна на момент виникнення спірних правовідносин; далі Інструкція № 260). Зокрема, станом на час вибуття позивача у розпорядження Генерального прокурора України ОСОБА_1 отримував надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 90%, а не 100% посадового окладу. Після того, як позивач вибув у розпорядження Генерального прокурора України, він не виконував службових обов`язків і не працював з таємними документами, а тому не набув права на отримання надбавки за допуск до державної таємниці та надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи. Суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин положення Інструкції № 260. Апелянт звертає увагу на те, що не зміг надати суду першої інстанції відзив на позовну заяву, тому що не був обізнаний про розгляд судом даної справи.

Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 02.09.2014 між громадянином ОСОБА_1 та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

26.09.2014 наказом Генерального прокурора України № 12-вк, зокрема, позивачу встановлено з дня призначення на посаду надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років працівникам, які здійснюють завдання з підтримання законності і правопорядку безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

31.08.2016 наказом Генерального прокурора України № 359-вк ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі пункту 3 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» і зараховано в розпорядження Генерального прокурора України.

04.10.2016 наказом Генерального прокурора України № 412-вк ОСОБА_1 звільнено з Генеральної прокуратури України і направлено в розпорядження військового прокурора Західного регіону України до вирішення питання про проходження військової служби.

ОСОБА_1 , вважаючи, що відповідач за період перебування у розпорядженні Генерального прокурора України безпідставно здійснив виплату йому надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в меншому, ніж підлягало виплаті, розмірі, а також безпідставно не виплатив надбавку за допуск до роботи з державною таємницею, та в добровільному порядку відмовився від виплати зазначених спірних сум, звернувся до суду з даним позовом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність задоволення позову в частині, що не оскаржується, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1-4 частини 4 ст. 27 Закону № 1697-VII (в редакції станом на виникнення спірних відносин) військовими прокурорами призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі. Порядок проходження військової служби громадянами України у військовій прокуратурі визначається відповідним положенням, яке затверджується Президентом України. В окремих випадках за наказом Генерального прокурора України на посади прокурорів та слідчих військової прокуратури можуть бути призначені особи, які не є військовослужбовцями і не перебувають у запасі та відповідають вимогам частин першої та п`ятої цієї статті. Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Відповідно до частини 2 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 10 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008) передбачено, що військовослужбовці можуть бути направлені для проходження військової служби до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі інші військові формування) з виключенням їх зі списків особового складу Збройних Сил України, а військовослужбовці інших військових формувань можуть бути прийняті до Збройних Сил України із зарахуванням їх до списків особового складу Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 9.1. Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з посади прокурора 31.08.2016, з 01.09.2016 по 03.10.2016 перебував у розпорядженні Генерального прокурора України. При цьому, він перебував у статусі військовослужбовця, але не був працівником прокуратури. Відтак, саме у зазначеному періоді, ОСОБА_1 повинен був отримувати грошове забезпечення у видах та розмірі, як він отримував у серпні 2016.

Таким чином, на позивача, з 01.09.2016 по 03.10.2016 поширювалися норми Закону № 2232-ХІІ, а також норми Положення № 1153/2008 та Інструкції № 260, що спростовує доводи апелянта про нерозповсюдження на позивача положень даних законодавчих та нормативно-правових актів.

Апеляційним судом встановлено, що згідно з наказом Генерального прокурора України від 26.09.2014 № 12-вк першому заступнику військового прокурора Західного регіону України полковнику юстиції ОСОБА_1 було встановлено надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років.

Відповідно до постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 876/6783/17 після встановлення ОСОБА_1 26.09.2014 року наказом Генерального прокурора України № 12-вк надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з врахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років Генеральним прокурором України йому вказана надбавка не скасовувалась і її розмір не зменшувався жодним з виданих наказів і ця надбавка має постійний характер. Зазначена обставина є встановленою відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України.

Як видно з матеріалів справи, а саме із розрахункового листа за 2016 (а.с. 21) за серпень 2016 ОСОБА_1 нараховано:

оклад в/с 3834,87грн.;

звання 135,00грн.;

вислуга військових 0,00

надбавка за ОВЗ в/с 5503,82грн.;

надбавка за доступ до держтаємниці - 575,23грн.;

премія щомісячна - 15057,73грн.;

вислуга оперативним працівникам - 1533,95грн.

Відповідно до розрахункового листа (а.с. 29) за вересень 2016 ОСОБА_1 нараховано:

оклад в/с 3885,00грн.;

звання 135,00грн.;

надбавка за ОВЗ в/с 5016,82грн.;

премія щомісячна - 13767,78грн.;

вислуга військових - 1554,00грн.

Відповідно до розрахункового листа (а.с. 29) за жовтень 2016 (три дні) ОСОБА_1 нараховано:

оклад в/с 375,97грн.;

звання 13,06грн.;

надбавка за ОВЗ в/с 485,48грн.;

премія щомісячна - 1332,37грн.;

вислуга військових - 150,39грн.

З огляду на наведене, за період з 01.09.2016 по 03.10.2016 ОСОБА_1 було нараховано надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (надбавка за ОВЗ) в розмірі 90 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, тобто 5016грн. (3885+135+1554)*90%).

З цих же документів встановлено, що надбавка за доступ до державної таємниці, за період з 01.09.2016 по 03.10.2016 ОСОБА_1 взагалі не була нарахована, хоча така надбавка виплачувалася позивачу у серпні 2016 і відповідно до вищенаведених положень пункту 9.1 Інструкції № 260 підлягала виплаті протягом двох місяців перебування в розпорядженні Генерального прокурора України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не нарахування та, відповідно, невиплата відповідачем ОСОБА_1 надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (надбавка за ОВЗ) в розмірі 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, також надбавки за роботу з документами, що містять державну таємницю, є такими, що суперечать вимогам зазначених вище норм Закону 2011-ХІІ та Положення № 1153/2008.

Відтак вказані дії Генеральної прокуратури України обґрунтовано визнані судом першої інстанції протиправними.

Для забезпечення ефективного захисту прав позивача суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про зобов`язання відповідача, Офісу Генерального прокурора, здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням вже виплачених сум, за період з 01.09.2016 по 03.10.2016, з урахуванням надбавки за доступ до державної таємниці та надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, які йому були нараховані у серпні 2016.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі № 380/5581/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
О. І. Мікула