Справа № 420/6498/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6498/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами загального позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тракторок» до Одеської митниці Держмитслужби (ЄДРПОУ - 43333459) та Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби (ЄДРПОУ - 40005631) про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Тракторок» до Одеської митниці Держмитслужби (ЄДРПОУ - 43333459) та Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби (ЄДРПОУ - 40005631) в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UА500130/2021/000006/2 від 13.01.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

На думку позивача, рішення про коригування митної вартості товарів №UА500130/2021/000006/2 від 13.01.2021 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивачем-декларантом надано всі необхідні документи, що дають можливість відповідачу-митниці визначити митну вартість товару за ціною договору (за основним методом).

Відповідно відповідач не мав жодних правових підстав визначати митну вартість товару із застосуванням резервного методу.

Для висновку про наявність розбіжностей між документами, поданими на підтвердження митної вартості товарів, необхідно правильно встановити зміст цих документів як доказів у митній справі. Митний орган повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування (ціну товару та інші складові митної вартості, які підлягають обчисленню, за умови їх наявності) в документах, перелічених в частині 2 ст. 53 Митного кодексу України. Позивач наголошує, що декларантом надані першоджерела митної вартості товару згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України: контракт, інвойс, платіжні доручення, довідка про транспортні витрати, за яким однозначно обраховується митна вартість Товару, натомість митний орган безпідставно поставив під сумнів наданий перелік документів та застосував резервний метод визначення митної вартості товарів, склав оскаржуване Рішення. Подані декларантом документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту, згідно з вимогами ст. 58 Митного кодексу України, водночас відповідач не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого Товару та протиправність оскаржуваного рішення, а тому вважає оскаржене Рішення протиправним, а збільшення вартості товару такою, що суттєво порушує права позивача.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 22.04.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).

21.05.2021 року до суду за вхід. ЕС/1065/21 від представника позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу з доказами їх сплати.

24.05.2021 року до суду за вхід. 26066/21 від Одеської митниці Держмитслужби надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований наступним.

Стосовно оскаржуваного рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UА500130/2021/000006/2 від 13.01.2021 року.

Декларантом ТОВ "Тракторок" (далі - Декларант) до митного оформлення за митною декларацією (далі - МД) від 13.01.2021 № UА500110/2021/001117 було заявлено товар «Вали колінчасті цільні».

Митну вартість Товару визначено та заявлено Декларантом за основним методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

До митного оформлення для підтвердження митної вартості товарів, що була визначена декларантом за основним методом визначення митної вартості були подані наступні документи:

зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів, рахунок-фактура (інвойс), товаросупровідні документи, та інші документи

Під час здійснення Одеською митницею Держмитслужби контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) від 13.01.2021 № UА500110/2021/001117 відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) Відповідно до пп.в) п.1 ч. 10 ст.58 Митного кодексу України (далі - МКУ) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. В наданих до митного оформлення документах відсутня інформація про вартість упаковки, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

У відповідності до положень Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-ІV, Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) в зовнішньоекономічному договорі (контракті) сторони повинні досягти згоди про ціну товару в договорі, а умови Інкотермс не призначені для заміни таких умов договору, які необхідні для укладення повного договору купівлі-продажу.

Положення статті 344 Господарського кодексу України, статті 7 Митного кодексу України, Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі» передбачають зазначення достовірних відомостей про вартість товарів (в тому і про вартість упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням) не тільки в зовнішньоекономічному договорі (контракті, але в рахунку-фактурі (інвойсі), пакувальному листі тощо, а тому відсутність у поданих до митного оформлення документах (інвойсі тощо) відомостей про вартість упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням, виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI.

Пункти 18, 19 розділу VII Рекомендацій Європейської економічної комісії ООН "Формуляр-зразок уніфікованого рахунку - для міжнародної торгівлі" (ЕСЕ/ТRАDЕ/148) (Женева, вересень 1983 року) передбачають, що формуляр-зразок має три групи полів даних: у першій містяться відомості про угоду (сторони, умови і таке інше), у другому - опис товарів, позиції рахунку та кількості і таке інше, а у третій - додаткові витрати, вирахування та загальна сума рахунку з посвідчувальною заявою, якщо вона є необхідною. Відомості про угоду наводяться з наступними заголовками, зокрема, з заголовком "Умови поставки та платежу" - ці відомості повинні зазначатися або конкретним посиланням на стандарті умови, такі, як ІНКОТЕРМС, або шляхом точного опису застосовуваних умов.

Зазначає, що за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 13.01.2021 № UА500130/2021/000006/2 із застосуванням другорядного методу (резервний метод) у відповідності з вимогами ст. 64 Митного кодексу України. Також наголошує, що митницею з урахуванням положень ст. 55 Митного кодексу України зазначено досить повно та обґрунтовано в гр. 33 оскаржуваного рішення, що підтверджується матеріалами справи: про причини, обставини прийняття рішення про коригування митної вартості, що оскаржується, які сумніви виникли у правильності визначення митної вартості товарів, чому заявлена митна вартість не може бути визнана; послідовність застосування методів визначення митної вартості після проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом згідно вимог ч. 4 ст. 57 Митного кодексу України; джерела використаної інформації (наявну в митного органу інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості); інформацію про право декларанта на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі згоди чи незгоди з рішенням митного органу, а також, право декларанта оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості. Враховуючи вищевикладене, вважає, що прийняте митницею Рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

27.05.2021 року за вхід. №ЕС/1108/21 від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представником підтримана позиція викладена в позові.

Ухвалою суду від 22.06.2020 року продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.07.2021 року задоволено клопотання представника позивача за вхід. №ЕС/1344/21 від 25.06.2021 року та призначено розгляд справи №420/6498/21 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в онлайн системі відеоконференцзв`язку «EASYCON».

Ухвалою суду від 09.08.2021 року із занесенням до протоколу підготовчого засідання зобов`язано представника Одеської митниці Держмитслужби надати письмові докази щодо скоригованого рівня митної вартості:

аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України: товар №1 -2,300063 дол .США/кг (МД від 23.12.2020 №UA305160/2020/81637); товар №4-7,160064 дол. США/кг (МД від 09.01.2021 №UA500150/2021/208); товар №5- 1,939962дол.США/кг (МД від 28.10.2020 № UA500490/2020/504669); товар №6-6,159845 дол. США/кг (МД від 12.12.2020 №UA500150/2020/210677); товар №7-5,219572 дол. США/кг (МД від 26.10.2020 №UA100100/2020/579520); товар №8-2,429989 дол. США/кг (МД від 27.12.2020 №UA500110/2020/19971); товар №9-3,768425 дол. США/кг (МД від 20.11.2020 №UA305160/2020/71014); товар №12-6,159999 дол. США/кг (МД від 17.10.2020 №UA500110/2020/13421); товар №13-4,069635 дол. США/кг (МД від 12.12.2020 №UA500150/2020/210679); товар №14-5,756970 дол. США/кг (МД від 19.11.2020 №UA110020/2020/9422); товар №16-5,012582 дол. США/кг (МД від 04.01.2021 №UA100070/2021/310093); товар №17- 6,716307 дол. США/кг (МД від 05.12.2020 №UA205050/2020/59176); товар №18-4,204701 дол. США/кг (МД від 27.11.2020 №UA100020/2020/52728); товар №20-1,9300 дол. США/кг (МД від 29.11.2020 №UA50070/2020/503937); товар №23-2,4300 дол. США/кг (МД від28.11.2020 №UA500020/2020/236487); товар №26-8,919998 дол. США/кг (МД від 28.11.2020 №UA807170/2020/64598); товар №30-3,210001 дол. США/кг (МД від 11.11.2020 №UA500110/2020/15432).

Ухвалою суду від 09.08.2021 року зупинено провадження по справі до 05.10.2021 року.

12.08.2021 року до суду за вхід. №44340/21 на виконання ухвали суду від Одеської митниці Держмитслужби надійшли витребувані докази.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року із занесенням до протоколу підготовчого засідання поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 05.10.2021 року із занесенням до протоколу підготовчого засідання відмовлено у задоволенні клопотання Відповідача про заміну неналежного відповідача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Одеську митницю, як відокремлений підрозділ Держмитслужби (ЄДРПОУ - 40005631).

Ухвалою суду від 05.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.10.2021 року о 10 годині 30 хвилин.

18.10.2021 р. на підставі Рішенням зборів судді Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року № 19 прийнято Наказ від 18 жовтня 2021 року Одеса № 20- ОС/Д/С «Про особливості роботи Одеського окружного адміністративного суду на період запровадження в Одеській області «червоного» рівня епідемічної небезпеки поширення COVID-19».

Інформація про режим роботи суду в умовах карантинних обмежень розміщена на сайті Судової влади України за посиланням https://adm.od.court.gov.ua/sud1570/pres-centr/news/939685/.

27.10.2021 року розгляд справи продовжено в порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

30.07.2018 року компанією-виробником «Anshan anza electronic power Co.» Ltd. (Китай) (далі - Продавець, Виробник, Вантажовідправник) та ТОВ «Тракторок» (Україна) (далі - Покупець) укладено Контракт №МА-01 (далі - Контракт), предметом якого згідно розділу 1 Контракту є зобов`язання Продавця продати товар, а Покупця - сплатити та прийняти товар згідно специфікацій до цього Контракту.

Підпунктом 1.2 Контракту передбачено, що товар постачається партіями, номенклатура, характеристика та кількість товару по кожній партії визначаються у специфікації, доданої до Контракту, яка є його невід`ємного частиною.

Відповідно до розділу 2 Контракту умови поставки за правилами Інкотермс 2010 та строки поставки Товару зазначаються в специфікаціях. Згідно розділу 3 Контракту вартість, порядок та строки оплати зазначаються також в специфікаціях до Контракту; вартість тари, пакування та маркування входять до вартості Товару (п. 3.4 Контракту), і окремо не зазначаються.

У відповідності до додаткової угоди №4 від 27.12.2019 до Контракту термін його дії продовжено до 31.12.2021 р.

25.08.2020 року сторонами Контракту погоджена Специфікація №6 до цього Контракту. В Специфікації зазначений перелік продукції, який складається з 97 найменувань товарів (далі - Товар) загальною вартістю 51 317,23 дол. США.; порт відвантаження Товару - Tianjin (Тяньцзинь), Китай, умови поставки згідно Правил Інкотермс 2010 - FОВ; передбачені умови оплати за Товар, у відповідності до яких Покупець, зокрема, сплачує аванс в розмірі 30% від загальної суми специфікації.

Наступна оплата здійснюється до відвантаження Товару та складає 40% від суми Специфікації №6.

Залишок несплаченої вартості Товару у розмірі 30% Позивач сплачує протягом 75 днів після оформлення коносаменту.

Відповідно до інвойсу №202011 від 12.11.2020 року Позивач придбав у Продавця Товар згідно Специфікації №6 до Контракту загальною вартістю 51 317,23 дол. США.

Розбіжності у числовому показнику вартості Товару між Специфікацією №6 та інвойсом №202011 згідно ч. 3 ст. 53 МК України відсутні.

Згідно платіжного доручення від 08.09.2020 №32 Позивачем сплачено 15 241,45 дол. США.

Згідно платіжного доручення від 20.10.2020 №33 Позивачем сплачено 20 321,93 дол. США.

Згідно платіжного доручення від 22.01.2021 №36 Позивачем сплачено 15 753,85 дол. США.

26.10.2020 року між Позивачем та ТОВ «Дайрект Лайн» (далі - Перевізник, Експедитор) укладено Договір №26/10 про надання транспортно-експедиторських послуг (далі - Договір). Згідно пункту 4.5. Розділу 4 Договору протягом 3-х календарних днів від дати вивантаження вантажу з борту судна в порту призначення Позивач оплачує рахунок Перевізника.

Всі витрати, понесені продавцем, згідно умов поставки FОВ, та витрати згідно пункту 3.4 ЗЕ Контракту №МА-01, включені до вартості товару.

17.11.2020 року Експедитору виданий Коносамент LSSZЕС201012908, що підтверджує прийняття на борт судна контейнеру з Товаром №МSKU3948005, отримувачем якого на території України є Позивач; порт завантаження Товару - XINGANG (Ксинганг), Tianjin (Тяньцзинь), Сhinа.

05.01.2021 року Експедитором Позивачу виставлено рахунок №28 на оплату транспортних витрат на суму 48 218,98 грн., який згідно платіжного доручення №1038 06.01.2021 року сплачено у повному обсязі.

Також, 05.01.2021 року Перевізником Позивачу надано довідку за вих. №05-01/7 від 05.01.2021 року про розмір транспортних витрат з перевезення вантажу згідно вищевказаного коносаменту для пред`явлення в митні органи.

13.01.2021 з метою митного оформлення Товару декларантом до Одеської митниці Держмитслужби подано електронну митну декларацію №UА500130/2021/001117 та документи, що підтверджують митну вартість Товарів згідно ч. 2 ст. 53 МК України (декларація митної вартості, Контракт №МА-01 від 30.07.2018, специфікація №6, інвойс №202011 від 12.11.2020, платіжні доручення №№32, 33, Договір на транспортне перевезення, довідку про транспортні витрати від 05.01.2021 року та інші додаткові документи (коносамент, пакувальний лист, тощо). Митна вартість визначена за першим (основним) методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

13.01.2021 митним органом прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500130/2021/000006/2, відповідно до якого митна вартість товарів визначена за резервним методом.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів Одеська митниця Держмитслужби повідомив декларанта про розбіжності в поданих ним документах:

« 1. Відповідно доп. 1 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням; витрати на навантаження оцінюваних товарів.

Згідно п.3.4 ЗЕ контракту зазначено, що вартість тари, пакування та маркування входять до ціні, але у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даних складових митної вартості товару».

2. Специфікація від 25.09.2020року №25 до ЗЕ контракту визначає умови оплати за товар: здійснення передплати за товар частинами 30% та 40% перед відвантаженням товару, останні 30% покупець сплачує на протязі 75 днів після оформлення коносаменту. Виходячи з вартості партії товару - 51317,23 дол. США, перший платіж повинен дорівнювати 15395,17дол. США, другий - 20526,89 дол. США. До митного оформлення надані банківські документи, перший від 08.09.2020 №32 на суму 15241,45 дол. США, другий - від 20.10.2020 №33 на суму 20321,93 дол. США. Тобто суми оплати не відповідають умовам специфікації. Також у платіжних банківських документах заявлено призначення платежу: згідно специфікації від 25.08.2020 №6, тобто документ, відмінний від наданого до митного оформлення.

3. пунктом 7.1. ЗЕ контракту визначено строк його дії - до 31.12.2019 року. Документ про продовження строку дії контракту до митного оформлення не надано, тобто виникає питання про чинність ЗЕ контракту.

4. у наданій експортній декларації від 12.11.2020 №00381103 наявна інформація про транспортний документ №205849220, який відмінний від коносаменту, поданому до митного оформлення. Також у експортній декларації відсутнє посилання на інвойс.

5. в поданих документах відсутня інформація щодо торгівельної марки товару.

6. пунктом 4.5. Договору про надання ТЕП №26/10 передбачено здійснення оплати вартості робіт та послуг протягом 3-х календарних днів від дати вивантаження з борту судна в порту призначення (вантаж прибув до порту 05.01.2021), але документ про здійснення оплати послуг по перевезенню та ТЕО відсутні».

Крім того, зазначено про можливість декларанта за власним бажанням подати додаткові наявні в нього документи для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України.

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що 13.01.2021 особа, уповноважена на роботу з митницею, відмовилась від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість, згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України. У митниці наявна інформація щодо вищих рівнів митної вартості подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких здійснено за основним та резервним методами визначення митної вартості, з рівнем митної вартості:

товар №1 -2,300063 дол .США/кг (МД від 23.12.2020 №UA305160/2020/81637);

товар №4-7,160064 дол. США/кг (МД від 09.01.2021 №UA500150/2021/208);

товар №5- 1,939962дол.США/кг (МД від 28.10.2020 № UA500490/2020/504669);

товар №6-6,159845 дол. США/кг (МД від 12.12.2020 №UA500150/2020/210677);

товар №7-5,219572 дол. США/кг (МД від 26.10.2020 №UA100100/2020/579520);

товар №8-2,429989 дол. США/кг (МД від 27.12.2020 №UA500110/2020/19971);

товар №9-3,768425 дол. США/кг (МД від 20.11.2020 №UA305160/2020/71014);

товар №12-6,159999 дол. США/кг (МД від 17.10.2020 №UA500110/2020/13421);

товар №13-4,069635 дол. США/кг (МД від 12.12.2020 №UA500150/2020/210679);

товар №14-5,756970 дол. США/кг (МД від 19.11.2020 №UA110020/2020/9422);

товар №16-5,012582 дол. США/кг (МД від 04.01.2021 №UA100070/2021/310093);

товар №17- 6,716307 дол. США/кг (МД від 05.12.2020 №UA205050/2020/59176);

товар №18-4,204701 дол. США/кг (МД від 27.11.2020 №UA100020/2020/52728);

товар №20-1,9300 дол. США/кг (МД від 29.11.2020 №UA50070/2020/503937);

товар №23-2,4300 дол. США/кг (МД від28.11.2020 №UA500020/2020/236487);

товар №26-8,919998 дол. США/кг (МД від 28.11.2020 №UA807170/2020/64598);

товар №30-3,210001 дол. США/кг (МД від 11.11.2020 №UA500110/2020/15432).

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір в даній справі виник у зв`язку із винесенням відповідачем рішення про коригування митної вартості №UA500130/2021/000006/2 від 13.01.2021 року.

Спірні правовідносини виникли у сфері митної справи і стосуються процедури визначення митної вартості товарів та правомірності рішень відповідача щодо коригування митної вартості товару, котрий імпортується на митну територію України, та регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012р. №4495-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 49 якого митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до пунктів 23, 24 статті 4 Митного кодексу України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

На підставі приписів Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поняття митної вартості є базовою категорією у системі митного законодавства з питань державної митної справи, оскільки саме на основі митної вартості здійснюється розрахунок митних платежів.

Вказане узгоджується з положеннями статті 50 Митного кодексу України, якою передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно з Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

За змістом частини 1 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України вбачається, що цим Кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначено вказаною нормою.

Згідно з частинами 5, 6 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

За наслідками здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, виключно у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані надати додатковий перелік документів.

При цьому, витребування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Також, зазначене узгоджується і з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

У постанові ВС від 18 серпня 2021 року по справі №821/1050/17 сформовано правовий висновок: « 38. Суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував на правовій позиції, яка полягає у тому, що право митниці витребувати додаткові документи у декларанта з метою вчинення наступних дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів, пов`язане з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації».

До того ж, відповідно до вимог частини 7 статті 54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що декларантом (позивачем у справі) для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару були подані всі документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, проте при перевірці правильності визначення митної вартості товару, відповідачем встановлені розбіжності у поданих документах. З цього приводу, судом враховано наступне.

Стосовно першого зауваження Відповідача:

Частиною 10 статті 58 МК України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Умови п. 3.4. зовнішньоекономічного контракту передбачено, що до ціни контракту включені такі складові митної вартості як упаковка або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням.

Умовами контракту Експортер та Позивач погодили умови п. 3.4 контракту, за якими Позивач сплачує конкретну ціну. Покупцю на стадії укладення договору були відомі умови щодо складових ціни і у сторін контракту не було необхідності прописувати окремо вартість кожної складової, якщо у кінцевому підсумку сплачується ціна товару згідно виставленого продавцем інвойсу.

Ціна FОВ (FОВ рrісе) означає, що контрактна (інвойсової або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару і експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.

Враховуючи однозначне тлумачення ч. 10 ст. 58 МК України, включені складові митної вартості до ціни контракту не потребують виокремлення із ціни для митних органів в наданих до митного оформлення документах, що знаходить своє відображення у Постанові ВС від 09.02.2021 в справі №826/614/16.

Стосовно другого зауваження Відповідача:

Умовами розділу 3 зовнішньоекономічного контракту вартість, порядок та строки оплати зазначаються в специфікаціях до Контракту. Отже, із наведеного вбачається наявність трьох складових: вартість; порядок оплати та строк оплати.

Надана до митного оформлення ЕМД специфікація містить вартість товару - 51317,23 дол. США., що є єдиним визначальним показником для обчислення митної вартості товару, в той час як порядок оплати вартості товару та строк оплати вартості товару на визначення числового показника митної вартості товару не впливають.

Відповідач зазначає, що «виходячи з вартості партії товару - 51317,23 дол. США, перший платіж повинен дорівнювати 15395,17дол. США, другий - 20526,89 дол. США. До митного оформлення надані банківські документи, перший від 08.09.2020 №32 на суму 15 241, 45 дол. США, другий - від 20.10.2020 №33 на суму 20 321,93 дол. США. Тобто суми оплати не відповідають умовам специфікації.

Також у банківських документах заявлене призначення платежу: згідно специфікації від 25.08.2020 №6, тобто документ відмінний від наданого до митного оформлення».

Із зауваженого Відповідачем вбачається, що останній лише констатує, що під час перших двох платежів по контракту Позивач не доплатив певну кількість коштів і не зазначає, яким чином порушення порядку та строків оплати за товар впливає на числовий показник його митної вартості.

Платіжне доручення є доказом щодо виконання (неналежного виконання) покупцем умов зовнішньоекономічного договору, а не доказом розбіжностей у документах чи неповноти документів, доданих до митної декларації.

Крім того, п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України чітко передбачає, банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише в тому випадку, якщо на момент митного оформлення товару декларантом повністю оплачено рахунок за такий товар.

Надані під час митного оформлення платіжні доручення №32 та №33 можуть підтвердити лише факт часткової оплати інвойсу №202011 на суму 35 563,38 дол., в той же час бути документами, які підтвердять митну вартість товару не можуть, оскільки рахунок повністю не сплачено за умовами контракту.

Часткова оплата за товар не підтверджує неможливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору, та не може бути обґрунтуванням для прийняття рішення про коригування митної вартості.

Умовами зовнішньоекономічного контракту останній платіж підлягає сплаті на протязі 75 днів після оформлення коносаменту. Коносамент було оформлено 17.11.2020 року. Остання частина платежу за товар згідно платіжного доручення №36 відбулася 22.01.2021 року, тобто до закінчення 75-денного строку після оформлення коносаменту, а отже повна оплата за товар відбулася в межах строку, визначеного Специфікацією.

Стосовно призначення платежу у платіжних дорученнях №32 та №33 «згідно специфікації від 25.08.2020 №6», тобто документу відмінного від наданого до митного оформлення», пояснюємо, що до митного оформлення була надана саме Специфікація №6 від 25.08.2020 року, на яку мається посилання в зазначених платіжних дорученнях. А Відповідач, посилаючись в оскаржуваному Рішенні, що саме специфікацією №25 від 25.09.2020 року визначені умови оплати і називає такі умови, які зазначенні саме у специфікації №6; що суми оплат не відповідають умовам специфікації №25, говорить про те, що Відповідач не бачив взагалі такого документу як специфікація, оскільки такого документу - Специфікація №25 - під час митного оформлення не надавалося, а під час ведення сторонами своїх зовнішньоекономічних відносин така Специфікація не укладалася.

Номер специфікації означає порядковий номер поставки за цим контрактом, тобто на момент митного оформлення на територію України Експортером була ввезена шоста партія Товару, яка відповідає її номеру №6.

Декларантом саме на етапі заповнення ЕМД було допущено технічну помилку саме в номері та даті наданої до митного оформлення Специфікації.

Помилково зазначений номер та дата Специфікації в ЕМД не впливають на зміст поданої з ЕМД Специфікацією №6 від 25.08.2020 року та не впливають на визначення митної вартості товару.

В той же час, згідно платіжного доручення №32 здійснено передплату за товар 08.09.2020, тобто ще до того, як було укладено Специфікацію, на яку посилається Відповідач (25.09.2020), тобто цей факт, на думку Відповідача, не вплинув на обрахунок митної вартості товару.

Верховний Суд своєю Постановою від 22.10.2020 року №320/2455/19 зазначив, що квитанція або платіжне доручення (платіжні документи)свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто прямого зв`язку між відомостями із квитанції/платіжного доручення та митною вартістю товару немає.

Отже, за вищевказаним висновком Верховного Суду умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку з цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Стосовно третього зауваження Відповідача.

Питання Відповідача про чинність контракту не впливає на числовий показник митної вартості товару, оскільки Відповідач лише зазначає факт, який ним виявлений, проте не доводить належними доказами, що за таких обставин закінчення дії контракту має вплив на обрахунок числового показника митної вартості товару.

Договори купівлі-продажу, окрім зазначених у ст. 657 ЦК України, не мають обов`язкової письмової форми.

В той же час, додаткова угода №4, яка була укладена Продавцем та Позивачем до зовнішньоекономічного контракту 27.12.20019 року продовжують термін його дії до 31.12.2021 року.

Верховний Суд своєю Постановою від 23.10.2020 року №810/690/17 зазначив, що така розбіжність не впливає на числовий показник митної вартості Товару.

Стосовно четвертого зауваження Відповідача:

Декларація країни відправлення згідно ч. 2 ст. 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товару. Право на витребування додаткових документів у Відповідача не є абсолютним, а виникає лише тоді, коли розбіжності саме у числовому показнику митної вартості наявні в документах, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, а не у всіх, які надані до митного оформлення.

Верховний Суд 04.11.2020 року в своїй Постанові №815/648/17 зазначив, що експортна декларація на підставі ч. 2 ст. 53 МК України не є документом, що підлягає обов`язковому поданню при митному оформленні, відсутність в такій декларації інформації щодо інвойсів чи контрактів, за якими відбувалася поставка не є ціноутворюючим фактором.

Тому, зазначені Відповідачем розбіжності не мають вплив на числовий показник митної вартості Товарів.

Стосовно п`ятого зауваження Відповідача:

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. В поданих документах наявна інформація, яка дозволяє обрахувати митну вартість Товару.

Стосовно шостого зауваження Відповідача:

Пунктом 6 ч. 2 ст. 53 МК України чітко прописано, що документом, який підтверджує митну вартість товару є документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Ця норма чітко зазначає, що декларантом може бути будь-який на його вибір документ. І такий документ повинен містити саме відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, а не факт його оплати.

На вимогу цієї норми в якості документу, який містить відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів декларантом була надана довідка Перевізника від 05.01.2021 року. Вимогу закону декларант дотримав.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд 10.11.2020 року в Постанові №280/1853/19, зазначив, що довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення.

Відповідач повинен мати обґрунтований сумнів саме у числовому показнику митної вартості, а не у факті оплати послуг.

Додатково слід звернути увагу, що згідно оскаржуваного Рішення, Відповідач в якості додаткового документа витребував у декларанта переклад експортної декларації.

Положенням ст. 254 МК України встановлено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування.

Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Положеннями вказаної статті чітко передбачено, що митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Оскільки експортна декларація не є документом, який підтверджує митну вартість, вимога про надання перекладу безпідставна, та така, яка тягне за собою безпідставні витрати декларанта на оплату послуг перекладача.

Долучена декларантом під час митного оформлення товару копія експортної декларації складена китайською мовою.

Підсумовуючи вищенаведене по «розбіжностям», суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 МК України передбачає вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Для висновку про наявність розбіжностей між документами, поданими на підтвердження митної вартості товарів, необхідно правильно встановити зміст цих документів як доказів у митній справі.

Митний орган повинен брати до уваги лише ті докази, які стосуються предмета доказування (ціну товару та інші складові митної вартості, які підлягають обчисленню, за умови їх наявності) в документах, перелічених в частині 2 ст. 53 МК України.

Частина 3 ст.53 МК України не дозволяє митному органу шукати розбіжності в інших документах, які відсутні в переліку документів з ч. 2 ст. 53 МК України.

Декларантом надані першоджерела митної вартості Товару згідно ч. 2 ст. 52 МК України: контракт, інвойс, платіжні доручення, довідка про транспортні витрати, за яким однозначно обраховується митна вартість Товару.

Митний орган безпідставно поставив під сумнів наданий перелік документів та застосував резервний метод визначення митної вартості товарів.

Щодо застосування методів визначення митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за шістьма методами.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Згідно ч.3 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм МК України.

Посадова особа митного органу визначила митну вартість за допомогою резервного методу визначення митної вартості.

В обґрунтування своєї позиції Відповідач послався на наявність у нього інформації щодо митного оформлення за МД, переліченими у оскаржуваному Рішенні, відповідно до яких невідомий суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності здійснив митне оформлення подібного (аналогічного) товару за вищим рівнем митної вартості.

Факт митного оформлення товарів, які раніше декларувалися по нижчому рівню митної вартості ніж Товар, який декларував Позивач, не може розцінюватися, як заниження рівня митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості Товару, а також не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення Товару за першим методом визначення його митної вартості.

Отримана з центральної бази даних ЄАІС Держмитслужби інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару було імпортовано до України.

Подані декларантом документи чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту, згідно з вимогами ст. 58 МК України.

Водночас, Відповідач не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості Товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого Товару та протиправність оскаржуваного рішення.

Слід зауважити, що аналіз норм Митного кодексу України 2012 року дає підстави вважати, що контроль правильності обчислення декларантом митної вартості може здійснюватися, в тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням ЄАС, яка містить відповідну інформацію.

При цьому, суд вважає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.

Таким чином, у разі виявлення відповідачем розбіжності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, останній вправі витребувати від декларанта додаткові документи та здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують сумнів у правильності визначення митної вартості товарів.

За таких обставин, суд відхиляє посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

В своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції.

Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).

В ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічної адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості.

Такими принципами, згідно з Додатком до Резолюції, зокрема, є:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що дії Одеської митниці Держмитслужби по прийняттю спірного рішення, в якому не наведені мотиви його ухвалення та не зазначені підстави неврахування наданих позивачем документів та пояснень, свідчать про порушення відповідачем як принципу належного урядування, так і принципів, закріплених в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977, свідчать про непрозорість та непередбачуваність дій відповідача, що перешкоджають можливості суб`єктів господарювання планувати в подальшому свою господарську діяльність.

З наведеного вбачається, що позивачем надано усі необхідні документи, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим дійшов висновку, що Рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UА500130/2021/000006/2 від 13.01.2021 є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Тракторок» є правомірні, документально підтверджені, та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного законодавства, отже підлягають задоволенню.

У силу вимог частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 3454,53 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1320 від 19.04.2021 р. За таких умов, судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до частини 1 статті 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Одеської митниці Держмитслужби.

Що стосується стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З метою отримання професійної правничої допомоги, позивачем було укладено договір №1 про надання правничої допомоги від 16.02.2021 з адвокатом Ямаєвою Ю.С., яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЗП №001778 від 31.08.2018 та довіреності від 08.07.2020.

Як зазначено у клопотанні (вх. №ЕС/1065/21 від 21.05.2021) адвокатом Ямаєвою Ю.С. надана наступна правова допомога:

підготовка проекту позовної заяви про оскарження Рішення про коригування митної вартості товарів UA500130/2021/000006/2 від 13.01.2021 року на загальну суму 6000 грн. (додаток №4 від 12.04.2021 до договору, акт надання послуг №4 від 19.04.2021, платіжне доручення №1300 від 12.04.2021).

З огляду на встановлені обставини, враховуючи складність справи, ціну позову, суд дійшов висновку, що заявлені на користь позивача в рахунок відшкодування витрати на правничу допомогу у справі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби у розмірі 6000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Тракторок» до Одеської митниці Держмитслужби (ЄДРПОУ - 43333459) та Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби (ЄДРПОУ - 40005631) про визнання протиправним та скасування Рішення про коригування митної вартості- задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UА500130/2021/000006/2 від 13.01.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Державної митної служби на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тракторок» судові витрати по сплаті судового збору за платіжним дорученням №1320 від 19.04.2021 р. у розмірі 3454,53 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Державної митної служби на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Тракторок» судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тракторок» - адреса: Запорізька область, м. Мелітополь, провулок Садовий, буд. 9-а, кв. 33, , телефон:

Одеська митниця Держмитслужби - адреса: 65078, м.Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, , телефон ,

Одеська митниця, як відокремлений підрозділ Держмитслужби - адреса: 65078, м.Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, , телефон ,

Головуючий суддя Потоцька Н.В.