Справа № 420/4649/20
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 420/4649/20

адміністративне провадження № К/9901/37529/21

05 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 420/4649/20

адміністративне провадження № К/9901/37529/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

01 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, в якому просила:

визнати протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо незаконного звільнення з органів прокуратури та посади начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Одеської області;

визнати протиправними дії прокуратури Одеської області щодо незаконного звільнення з органів прокуратури та посади начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Одеської області;

визнати протиправним та скасувати рішення першої кадрової комісії № 91 від 02 квітня 2020 року про неуспішне проходження атестації;

визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Одеської області №768к від 29 квітня 2020 року про звільнення позивача з посади начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Одеської області з 30 квітня 2020 року з підстави рішення кадрової комісії № 1;

зобов`язати прокурора Одеської області поновити на посаді начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Одеської області з 30 квітня 2020 року або на рівнозначній посаді в органах прокуратури (прокуратурі Одеської області) за погодженням з позивачем;

стягнути з прокуратури Одеської області на користь позивача заробіток за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2020 року по день винесення судом рішення про поновлення на посаді.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії прокуратури Одеської області щодо незаконного звільнення з органів прокуратури Одеської області щодо незаконного звільнення з органів прокуратури та посади начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Одеської області ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Одеської області №768к від 29 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Одеської області та органів прокуратури з 30 квітня 2020 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Одеської області з 30 квітня 2020 року.

Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2020 року по 21 грудня 2020 року в сумі 259 400 грн (без урахування обов`язкових відрахувань).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року рішення суду першої інстанції змінено, у абзаці п`ятому резолютивної частини замість "259 400 грн" вказано "264 040 грн".

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року залишено без змін.

13 жовтня 2021 року відповідач засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині задоволених позовних вимог, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог залишити в силі.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставами касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" на виконання вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцевих і перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19 вересня 2019 року на час винесення оскаржуваних судових рішень.

Разом з тим, вказує, що Верховний Суд сформував правову позицію у постановах від 21 вересня 2021 року, від 24 вересня 2021 року, від 29 вересня 2021 року у справах №№ 160/6204/20, 200/5038/20-а, 160/6596/20, 140/3790/19, 280/4314/20, 440/2682/20 згідно з якою, факти передбачені у п.п. 1, 2, 3, 4 абзацу 1 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX є самостійною та безумовною підставою для звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" навіть у разі відсутності ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо звільнення прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" на виконання вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцевих і перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19 вересня 2019 року, скаржник сам наводить рішення Верховного Суду щодо застосування пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" на виконання вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II "Прикінцевих і перехідних положень" Закону України №113-IX. Тобто зміст касаційної скарги є суперечливим та взаємовиключним.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, для відкриття касаційного провадження, оскільки суд першої інстанції розглянув справу у відкритому судовому засіданні, а не за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, пославшись у касаційній скарзі на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, а тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та зупинення виконання судових рішень.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур