Справа № 200/12980/21
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 р. Справа№200/12980/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та стягнення сум, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати позивачу пенсії за період з 06.12.2019 року по 31.10.2020 року в сумі 180 498, 06 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нараховану пенсію за період з 06.12.2019 року по 31.10.2020 року у розмірі 180 498, 06 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком. Відповідачем була нарахована пенсія позивачу за період з 06.12.2019 року по 31.10.2020 року у розмірі 180 498, 06 грн, але до цього часу не виплачена. Підставою для невиплат нарахованих сум пенсії відповідач зазначає неприйняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку для здійснення пенсійних виплат.

З посиланням на норми Конституції України та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивач вважає бездіяльність щодо невиплати пенсії протиправною та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У наданому суду відзиві на позов відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невірно обраний позивачем спосіб захисту його прав оскільки спрямовані фактично на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.04.2020 року № 200/2977/20-а та відсутність затвердженого Кабінетом Міністрів України спеціального порядку для проведення виплат пенсії позивачу (а.с.32-33).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.6-8).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у справі № 200/2977/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій, протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Скасовано рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 6396 від 13 січня 2020 року та № 6396 від 24 лютого 2020 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно частини 3 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 06 грудня 2019 року ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням встановлених обставин у справі. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с.12-17).

Таким чином суд зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням встановлених обставин у справі.

Тобто, предметом спору у справі № 200/2977/20-а була відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу за поданими ним документами. Спору щодо розміру пенсії, її ненарахуванням або невиплатою, на той час, між сторонами не існувало.

На виконання рішення суду відповідач повторно розглянув заяву позивача про призначення пенсії та призначив позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16 вересня 2019 року. Дана обставина відповідачем не заперечується.

Тобто рішення суду було виконано відповідачем у повному обсязі.

Однак, з 06 грудня 2019 року виплата пенсії позивачу була зупинена відповідачем, про що він повідомив позивача листом від 30серпня2021 року за № 11558-10819/М-15/8-0500/21. Також в даному листі відповідачем вказано про те, що за період з 06.12.2019 року по 31.10.2020 року пенсія нарахована в розмірі 180 498, 06 грн та буде виплачена за окремою бюджетною програмою (а.с.9).

Згідно наданих відповідачем до суду відомостей програмного забезпечення «аналітика нарахувань» з документообігу ПФУ розмір призначеної, але не виплаченої суми пенсії позивача за період з грудня 2019 року по жовтень 2020 року складає 180 498, 06 грн (а.с.31).

Тобто, на даний час відповідач зупинив виплату пенсії позивачу, обумовлюючи відсутністю підстав для її виплати позивачу, що обумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідач, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 року у справі № 816/2016/17, а також на постанову Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15, від 22.08.2019 року у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 року у справі № 802//1933/18-а вважає, що спір у цій справі є тотожним спору у справі № 200/2977/20-а, оскільки виник між тими ж сторонами, про той самий предмет позову із тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення у справі № 200/2977/20-а, тому цей спір в окремому судовому проваджені не розглядається.

Суд не погоджується з даним твердження відповідача та зазначає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року у справі № 200/2977/20-а виконано відповідачем у повному обсязі. Заява позивача розглянута відповідачем повторно та пенсія позивачу призначена. Дані обставини на теперішній час не є спірними між сторонами. Питання щодо нарахування, виплати пенсії позивачу не були предметом спору у справі 200/2977/20-а.

В даних спірних правовідносинах відповідач прийняв рішення про зупинення виплати пенсії позивачу, що не було предметом судового оскарження і обумовило звернення позивача до суду з даним позовом щодо стягнення суми заборгованості по виплаті пенсії.

Посилання відповідача на судову практику Верховного Суду в даних правовідносинах є помилковими, оскільки у справах, що переглядалися судами вищих інстанції предметом спору було невиконання рішення суду. В даному випадку рішення суду у справі № 200/2977/20-а виконано у повному обсязі. Спору між сторонами в цьому немає.

Відтак, з огляду на предмет даного позову щодо стягнення заборгованості по виплаті пенсії, суд дійшов висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058) нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

В даному випадку, нараховану заборгованість з пенсії не отримано позивачем з вини пенсійного органу, тому пенсія виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706).

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Проте, реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.

Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у статті 9 Закону № 1706), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058 визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до частинитретьої статті 4 Закону № 1058 умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06.10.2015 року у справі № 608/1189/14-а прийшов до аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 53026124).

Суд зазначає, що заборгованість з пенсії в сумі 180 498, 06 грн нарахована позивачу та ця сума не є спірною між сторонами. Як зазначено відповідачем, суми пенсії за вказаний період обліковуються у відповідача, однак, не виплачуються з посиланням на постанову КМУ від 05.11.2014 року № 637.

Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Так за змістом конституційних норм (статей 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Крім того, Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Таким чином, держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 рішення).

Тому, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (п. 33 рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Посилання відповідача на відсутність порядку виплати заборгованості з нарахованої пенсії, не відповідають вимогам чинного законодавства, що суперечить статті 46 Закону № 1058.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд ще раз акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у статті 9 Закону № 1706), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії та обґрунтованість вимог позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати пенсії за період з 06.12.2019 року по 31.10.2020 року в сумі 180498,06 грн та стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахованої пенсії за період з 06.12.2019 року по 31.10.2020 року у розмірі 180498,06 грн.

Приписами частини першої статті 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн (квитанція № 22 від 28.09.2021 року).

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 19 Конституції України, статтями 2, 6, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) про визнання дій протиправними та стягнення сум - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 06.12.2019 року по 31.10.2020 року в сумі 180 498, 06 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )нараховану пенсію за період з 06.12.2019 року по 31.10.2020 року у розмірі 180498,06 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяті днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 05 листопада 2021 року.

Суддя Т.О. Шувалова