Справа № 640/7930/21
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року м. Київ № 640/7930/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

установив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно прийнятого Духновської Олесі Анатоліївни, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.01.2021 №56193186;

зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію прав та їх обмежень, прийняту 03.12.2020 за реєстраційним номером 429043 86 (картка прийому заяви);

стягнути з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку, відкритого в Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва на користь позивача - ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 7500,00 грн, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн;

стягнути з Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) судові витрати понесені позивачем: судовий збір - у розмірі 1816,00 грн та витрати на правову допомогу - в розмірі 5 000,00 грн.

У позовній заяві зазначено, що через Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної у м. Києві державної адміністрації 03.12.2021 позивачем подано заяву №42904386 про реєстрацію права власності на машиномісце. При цьому, 09.12.2020 державним реєстратором прав на нерухоме майно Духновською Олесею Анатоліївною винесено рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та обтяжень, де вказано, що документи подано не в повному обсязі та вимагалось подати: договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності); затверджений особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися для будівництва об`єкта нерухомого майна; договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 13.02.2020 №13-03-130220-2.

Позивачем вказано, що нею подано документи в порядку п. 78 Порядку №1127, в той час як подання договору про спільну діяльність або договору простого товариства передбачено п. 41 Порядку №1127, у випадку державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна.

Позивач вважає, що вимога державного реєстратора щодо подання вказаних документів є незаконною. Однак, на усунення зауважень, зазначених у рішенні про зупинення розгляду заяви, подано оригінал договору купівлі-продажу майнових прав та оригінал довідки, виданої замовником будівництва. Однак, 18.01.2021 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про відмову у державній реєстрації №56193186. Як зазначає позивач, підставою для відмови стало встановлення державним реєстратором суперечностей, що полягають в тому, що Договір купівлі- продажу майнових прав на машиномісце укладено після введення будинку в експлуатацію.

Позивач вважає, що в спірному рішенні про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень, державним реєстратором зазначено підставу для відмови, що не передбачена законодавством.

Поряд із цим у позові вказано, що у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на машиномісце, позивач не змогла укласти договір оренди машиномісця та змушена була повернути забезпечувальний платіж у подвійному розмірі, що становить 5000,00 грн.

Позивач вважає, що незаконними діями державного реєстратора щодо прийняття незаконного та протиправного рішення щодо відмови в державній реєстрації права власності на машиномісце №315 їй завдано матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи й витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином засвідчені копії рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.01.2021 №56193186 та документів, що слугували або могли слугувати підставою для його прийняття.

Відповідач 1- Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проти задоволення позову заперечує та у відзиві вказує на те, що договір купівлі-продажу майнових прав укладено після введення будинку в експлуатацію, а також, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. В контексті чого звернуто увагу на дискреційні повноваження реєстратора речових прав, а відтак і відсутність підстав для зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про реєстрацію речових прав на майно. Також у відзиві наведено обґрунтування позиції відповідача щодо безпідставності вимог про стягнення моральної шкоди.

Позивачем подано відповідь на цей відзив, у якій фактично наведено ті самі аргументи і доводи, що у позовній заяві.

Відповідач 2 - Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва заперечуючи проти позову, у поданому відзиві зазначив, що не несе відповідальності за дії органів державної влади, обґрунтовуючи тим, що жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавав.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

13.02.2020 між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (КП «Спецжитлофонд») та позивачем укладено договір купівлі-продажу майнових прав №13-03-130220-2, яким, серед іншого, визначено умови придбання майнових прав на машиномісце №315 у житловому будинку за поштовою адресою: АДРЕСА_1 . Також вказано, що під майновими правами сторони розумітимуть право набути право власності на машиномісце після введення об`єкту будівництва в експлуатацію (а.с. 87-92).

Судом встановлено, що актом прийому-передачі майнових прав на машиномісце №13/8-49 від 27.11.2020, складеним КП «Спецжитлофонд» та позивачем, передано майнові права на 1 (одне) машиномісце загальною площею 18,40 кв.м., загальною вартістю 291 333,33 грн., крім того ПДВ-58 266,67 грн. всього: 349 600,00 грн. (а.с. 84).

На підтвердження сплати у повному обсязі вартості майнових прав на машиномісце №315 в сумі 349 600,00 грн. КП «Спецжитлофонд» видано довідку від 27.11.2020 №24/112 (а.с.96).

Судом також встановлено, що позивач звернулася листом від 28.11.2020 до ТОВ «КБ2 ПАРКІНГ», у якому, зокрема просила укласти з нею договір на обслуговування машиномісця та повідомила, що має намір здавати його в оренду (а.с.43).

На вказане звернення позивача, листом від 03.12.2020 № 031220 ТОВ «КБ2 ПАРКІНГ» повідомило, що договір на обслуговування машиномісця може бути укладений після реєстрації права власності на нього та надання копій зазначених у даному листі документів. Щодо доступу орендарів на територію паркінгу товариство повідомило, що такий доступ надається лише за наявності договору користування.

Судом встановлено, що через Управління (центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в місті Києві державної адміністрації 03.12.2020 позивачем подано заяву про державну реєстрацію права власності за реєстраційним номером 42904386 (а.с. 86). Перелік документів, поданих із заявою зафіксовано у картці прийому заяви №235384218 (а.с. 64).

З відомостей із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав, ідентифікатор пошуку: 236113077 від 09.12.2020 сформованою державним реєстратором Духновською О.А., вбачається, що заяву про державну реєстрацію права власності за реєстраційним номером 42904386 зареєстровано 03.12.2020 Управлінням (центром) надання адміністративних послуг Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 97).

За результатом розгляду вказаної заяви, державним реєстратором Духновською О.А. прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №55594545 від 09.12.2020, обґрунтовуючи тим, що документи подані не в повному обсязі. В зазначеному рішенні вказано надати копії документів, засвідчені забудовником, передбачені п. 41, 77 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127: договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності); затверджений особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися для будівництва об`єкта нерухомого майна. Крім того, надати Договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 13.02.2020 №13-03-130220-2.

Судом встановлено, що на виконання вищевказаного рішення державного реєстратора від 09.12.2020, позивачем надано Договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 13.02.2020 №13-03-130220-2 та довідку КП «Спецжитлофонд» №056/24-3709 від 28.12.2020, копія якого міститься серед наданих суду відповідачем-1 копій документів на вимогу ухвали суду від 13.04.2021 (а.с. 87-92).

В подальшому, державним реєстратором Духновською О.А. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №56193186 від 18.01.2021, в якому встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також в оскаржуваному рішенні вказано, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) та поданих документів встановлено суперечності, зокрема що Договір майнових прав укладено після введення об`єкта в експлуатацію (а.с. 102).

Тобто, Договір купівлі-продажу майнових прав укладено позивачем 13.02.2020, в той час, коли згідно виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України Сертифікату серія ІУ №75 від 30.05.2017 засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2020 між позивачем та ОСОБА_2 укладено попередній договір оренди машиномісця №315, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кахи Бендукідзе, 2, пунктом 2.1. якого визначено, що сторони домовились укласти Основний договір в письмовій формі після реєстрації орендодавцем за собою права власності на машиномісце, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але не пізніше 20.01.2021. Відповідно до пункту 5.1. Попереднього договору, на підтвердження свого наміру щодо укладення Основного договору та з метою забезпечення виконання зобов`язань, передбачених цим Договором, Орендар при укладенні цього Договору сплатив Продавцю грошову суму у розмірі 2500,00 грн. далі - Забезпечувальний платіж. Пунктом 5.5. цього договору передбачено зобов`язання щодо повернення забезпечувального платежу у подвійному розмірі не пізніше 20.01.2021 (а.с. 36).

Також судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду від 20.01.2021 до Попереднього договору оренди машиномісця від 20.01.2021, умовами якого, серед іншого визначено, що сторони домовились розірвати Попередній договір, а також своїми підписами на цій Додатковій угоді підтверджують факт сплати Орендодавцем та прийняття Орендарем забезпечувального платежу у подвійному розмірі, а саме 5 000,00 грн (а.с. 37).

Надавши оцінку спірним правовідносинам, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 (Закон №1952-IV), що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Частиною другою статті 18 Закону №1952-IV встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до частини восьмої цієї ж статті, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 22 Закону №1952-IV).

Так, постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (Порядок №1127).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1127 завершений будівництвом об`єкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який проводиться вперше є новозбудованим об`єктом.

Пунктом 6 Порядку №1127 передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком (п. 7 Порядку №1127), що кореспондується з пунктом 40 даного Порядку.

Відповідно до пункту 18 Порядку №1127, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування (п. 23 Порядку №1127).

Так, частиною першою статті 24 Закону №1952-IV (в редакції на час виникнення правовідносин) визначено підстави для відмови в державній реєстрації прав:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (ч. 2 ст. 24 Закону №1952-IV).

В силу статті 37 Закону №1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що як визначено частиною першою статті 27 Закону №1952-IV, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;

13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

При цьому, пунктом 40 Порядку №1127 визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.

У пункті 41 Порядку №1127 зазначено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Водночас, Порядком №1127 врегульовано особливості державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу.

Так, відповідно до пункту 77 Порядку №1127, державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб або у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, проводиться за заявою власника такого майна або за умови уповноваження власником такого майна на підставі договору - за заявою особи, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, у порядку, передбаченому пунктами 30 - 34 цього Порядку.

У разі коли державна реєстрація права власності здійснюється на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, відповідним кооперативом з метою забезпечення державної реєстрації права власності кожного окремого власника нерухомого майна можуть бути подані для долучення до Державного реєстру прав:

документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, а також випадків, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта);

затверджений особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися для будівництва об`єкта нерухомого майна, або затверджений загальними зборами кооперативу список членів кооперативу;

документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції, - у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об`єкт нерухомого майна).

Відповідно до пункту 78 Порядку №1127, для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються:

документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо).

У разі участі особи у фонді фінансування будівництва документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є видана управителем такого фонду довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування.

У разі придбання майнових прав на об`єкт нерухомості документом, що підтверджує набуття у власність закріпленого за особою об`єкта будівництва, є договір купівлі-продажу майнових прав;

технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

У разі коли державна реєстрація права власності здійснюється на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого завершено та який прийнято в експлуатацію після 1 січня 2013 р., також обов`язково зазначаються у відповідній заяві відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та подаються завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, копії:

документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, а також випадків, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта);

документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції, - у разі державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли законодавством не передбачено оформлення та видачу документа на такий об`єкт нерухомого майна).

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Відомості про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не зазначаються, а завірені особою, що залучала кошти фізичних та юридичних осіб, копії документів, передбачені цим пунктом, не подаються у разі, коли такою особою відповідно до пункту 77 цього Порядку подано зазначені відомості та документи для долучення їх до Державного реєстру прав.

Як видно з позиції відповідача-1, суть спору зводиться до того, що майнові права на об`єкт нерухомого майна не можуть відчужуватись після того, як будівництво такого об`єкту завершено, в той час, як наданий позивачем договір купівлі-продажу майнових прав на окреме індивідуально визначене нерухоме майно розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, укладено після введення відповідного об`єкта нерухомого майна в експлуатацію.

Визначення терміну майнових прав відсутнє у Цивільному кодексі України, у Законі №1952-IV та у Порядку №1127, однак у Законі України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (Закон № 2658-III) у статті 3 визначено, що майновими правами, які можуть оцінюватись є будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Тут слід підкреслити, що майновими правами є будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності.

З положень пунктів 41, 77 та 78 Порядку №1127 вбачається, що реєструвати речові права на новозбудований об`єкт нерухомого майна, що розміщений в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб мають право або особи, із залученням коштів яких здійснювалося будівництво об`єкта нерухомого майна, в якому розміщене індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), або особа, що здійснювала залучення таких коштів, оскільки такі особи є тими суб`єктами, що здійснювали створення такого об`єкту нерухомого майна.

Особи ж, які не приймали участі у створенні (будівництві) об`єкта нерухомого майна не можуть реєструвати речове право власності на такий об`єкт, як новозбудований, в тому числі і на підставі договору про купівлю-продаж майнових прав, оскільки вони не створили об`єкт нерухомого майна, а придбали його вже введеним в експлуатацію.

До моменту закінчення будівництва такі особи є носіями майнових прав на відповідне майно і до закінчення будівництва, тобто до моменту закінчення створення об`єкту нерухомого майна, як самостійної готової до експлуатації речі, можуть такі права відчужувати. Однак, після закінчення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію особи, які створювали відповідний об`єкт набувають право на реєстрацію речового права власності на об`єкт, який вже існує, відмінного від майнових прав пов`язаних з майном, яке ще створюється (будується).

Такий висновок суду узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами, а також правові засади та особливості випуску, розміщення та обліку сертифікатів фондів операцій з нерухомістю.

Так, у статті 2 даного Закону визначено, що для цілей цього Закону термін «об`єкт будівництва» вживаються у значенні, що це є будівля, споруда або комплекс споруд, будівництво яких організує забудовник та фінансування будівництва яких здійснює управитель за рахунок отриманих в управління коштів, а «об`єкт інвестування» - квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.

Водночас, статтею 5 Закону №1952-IV визначено нерухоме майно, щодо якого проводиться державна реєстрація прав.

Так, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону (ч. 2 ст. 5 Закону №1952-IV).

Право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані(ч. 3 ст. 5 Закону №1952-IV).

В свою чергу, статтею 331 Цивільного кодексу України врегульовано питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва.

Так, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі (ч. 1 ст. 331 ЦК України).

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч. 2 ст. 331 ЦК України).

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (ч. 3 ст. 331 ЦК України).

З огляду на положення даної статті, після завершення будівництва та введення нерухомого майна до експлуатації, таке майно вже є створеним і особа вважається власником відповідного створеного нерухомого майна, а не матеріалів, обладнання, майнових прав тощо.

Такий висновок кореспондується з положеннями наведеної вище ч. 2 ст. 5 Закону №1952-IV, відповідно до якої, якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону (ч. 2 ст. 5 Закону №1952-IV).

Тобто, з моменту передачі об`єкта від підрядника забудовнику (прийняття будинку в експлуатацію) забудовник втрачає можливість відчужувати майнові права на нерухомість, оскільки з моменту виконання своїх зобов`язань підрядником, у забудовника з`являється сама нерухомість, відчуження якої здійснюється після реєстрації на неї речових прав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що ї передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

Водночас, згідно частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, обґрунтованості аргументів позивача, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення задоволенню не підлягають.

Як наслідок, відсутні підстави для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повторного розгляду заяви позивача та стягнення майнової та моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, підстави для стягнення сплаченого нею судового збору з відповідача відповідно до статті 139 КАС України відсутні, а відповідач не поніс витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу, розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження юридичної особи: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40452947).

Відповідач - Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва (місцезнаходження юридичної особи: 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд. 28 А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 37995466).

Суддя О.М. Чудак