Справа № 820/3707/17
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 р.Справа № 820/3707/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В., Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.04.21 по справі № 820/3707/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_2 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській обл. ( далі ГУ ДФС у Харківській обл. відповідач), в якому просив:

- скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у Харківській обл. від 17.05.2017 № 26912-13.

- стягнути з ГУ ДФС у Харківській обл. на користь ОСОБА_1 640,00 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 у справі № 820/3707/17 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.02.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2017 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2017 скасовано, справу №820/3707/17 направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДФС у Харківській області №26912-13 від 17.05.2017.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 640,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській обл., утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Харківській обл., утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлова будівля, загальною площею 815,2 кв.м, ставка на нежитлову нерухомість на 2016 рік Лозівською міською радою на 2016 рік на нежитлову нерухомість визначено у розміру 13,78 грн, а відтак нарахована сума податку у розмірі 12 038,21 є обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з позивача. Вказав, що об`єкти нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, не визначені пп. «ж» 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України ( далі ПК України) як об`єкти нерухомості, що не є об`єктом оподатковування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі податок на нерухоме майно). Вказав, що визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено п.14.1.235. п.14.1. ст.14 ПК України, а позивач є таким, що не підпадає під його ознаки. Зауважив, що ФОП ОСОБА_1 відповідно до свідоцтво серія НОМЕР_1 є платником єдиного податку третьої групи, у той час як сільськогосподарські товаровиробники є платниками податку четвертої групи відповідно до пп.4 п. 291.4 ст. 291 ПК України. Крім того, відповідно до договору купівлі -продажу № 58-Н від 27.09.2003 будівля літ «Ж-22, загальною площею 815,2 кв.м., що належить на праві власності позивачу, визначена як цегляний поточний профілакторій, який відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000 не відноситься до будівель використання в сільськогосподарській діяльності.

18.06.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду витребувано з Харківського окружного адміністративного суду справу № 820/3707/17.

16.07.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено розгляд клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження.

16.07.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено та поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження.

16.07.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із не сплатою судового збору.

20.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

20.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання задоволено частково. Продовжено строку на усунення недоліків апеляційної скарги на 10 днів з моменту отримання ухвали суду.

20.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 820/3707/17.

13.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

22.10.2021 на адресу Другого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

З 01.08.2003 ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП та перебуває на податковому обліку в Лозівській об`єднаній ДПІ ГУ ДФС у Харківській області.

27.09.2003 ОСОБА_1 через Лозівську філію Харківської товарної біржі укладено договору купівлі-продажу №58-Н, за яким ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі літ."Ж-2", загальною площею 815,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З 01.01.2012 ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку (3 група) відповідно до свідоцтва серія серія НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність за кодом 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису) , бобових культур і насіння олійних культур.

17.05.2017 ГУ ДФС у Харківської обл. винесено ППР №26912-13, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 12038,21 грн.

Вважаючи вказане ППР протиправним позивач звернувся до суду із вимогою щодо його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач є

Сільськогосподарським товаровиробником, а належна йому на праві власності спірна нежитлова будівля призначена для здійснення сільськогосподарської діяльності та для зберігання сільськогосподарської продукції, а відтак є такою, що не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає .

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані ПК України, який підлягає до застосування у редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII(далі - Закон № 71-VIII), яким запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Так, відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно іззакономта перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленоїзакономна 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пунктом 10.3 ст.10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цьогоКодексущодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно іззакономта перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п. "ж" пп.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

За наслідком системного аналізу змісту наведених норм колегія суддів зазначає, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до п. "ж" пп.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та наявність у відповідної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції основним видом діяльності позивача, як ФОП, є, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, що не заперечувалось контролюючим органом.

Колегія суддів зазначає, що поняття "сільськогосподарський товаровиробник" визначено пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, згідно з яким це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Водночас, у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 АК України зазначено, що визначення сільськогосподарського товаровиробника дано виключно для цілей глави 1 "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV цього Кодексу "Спеціальні податкові режими", до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники. Таким чином, визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у підпункті 14.1.235. п.14.1 ст. 14 ПК України застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено вказаним підпунктом.

Отже, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Відповідно до п.5.2,5.3 ст.5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цьогоКодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цьогоКодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься устатті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абз. 2 ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченоюкласифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

З огляду на викладені вище правові норми та враховуючи те, що основним видом діяльності позивача, як ФОП, є, зокрема, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника, про що також було зазначено Верховним Судом у постанові від 17.02.2021 по даній справі.

Колегія суддів зауважує, що такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.04.2020 у справі №823/1751/17 та у постанові від 24.04.2020 у справі №540/2206/19, про що вірно вказано судом першої інстанції.

Щодо цільового призначення належної позивачу на праві власності будівлі, як другої умови для отримання податкової пільги, колегія суддів зазначає.

Як вірно встановлено судом першої інстанції будівля літ."Ж-2", загальною площею 815,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . належить позивачу на праві власності.

Відповідно до договору купівлі-продажу №58-Н від 27.09.2003 вказана будівля визначена як цегляний поточний профілакторій, що також підтверджується і технічним паспортом на неї.

Колегія суддів зазначає, що згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Так, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності позивача є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка Відділу у Близнюківському районні ГУ Держгеокадастру у Харківській області №17/133 від 22.09.2017, яка підтверджує, що позивачу на праві власності належать земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для ведення тарного сільськогосподарського виробництва, на яких позивач вирощує зернові та олійні культури.

Також позивачем під час судового розгляду підтверджено, що фактично зазначена будівля використовується ним з метою проведення ремонтних та профілактичних робіт автотранспорту, призначеного для здійснення сільськогосподарської діяльності, та для зберігання сільськогосподарської продукції, на підтвердження чого надавав відповідні докази, на підтвердження чого було долучено фотографії.

Колегія суддів звертає увагу, що контролюючий орган в ході розгляду справи не заперечував той факт, що позивач здійснює господарську діяльність шляхом вирощування зернових культур, як і факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі в якості сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, про що вірно зазначено судом першої інстанції та підтверджено судом касаційної інстанції.

З огляду на викладені вище правові норми та враховуючи те, що належна позивачу на праві власності спірна нежитлова будівля підлягала використанню для проведення ремонтних та профілактичних робіт автотранспорту, призначеного для здійснення сільськогосподарської діяльності, та для зберігання сільськогосподарської продукції, колегія суддів визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що призначення будівлі літ."Ж-2", загальною площею 815,2 кв.м., що знаходиться за адресою : Харківська обл, м. Лозова, пров. Севастопольский, буд 2-б є використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Беручи до уваги наведені вище правові норми та враховуючи те, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а спірний об`єкт нерухомості використовувався ним для здійснення сільськогосподарської діяльності та для зберігання сільськогосподарської продукції колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що будівля літ."Ж-2", загальною площею 815,2 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, а тому ППР від №26912-13 від 17.05.2017 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо посилання апелянта на те, що відповідно до договору купівлі -продажу № 58-Н від 27.09.2003 спірна земельна ділянка визначена як цегляний поточний профілакторій, який відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000 не відноситься до будівель використання в сільськогосподарській діяльності, колегія суддів зазначає, що відповідно до вказаного Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000 перелік будівель сільськогосподарського призначення не є вичерпним, а судовим розглядом підтверджено факт використання спірної будівлі для здійснення сільськогосподарської діяльності та для зберігання сільськогосподарської продукції.

Доводи податкового органу про те, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником у розумінні положень п.14.1.235. п.14.1. ст.14 ПК України, а відтак не є суб`єктом, що підпадає під дію положень п. "ж" пп.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України колегія суддів визнає необґрунтованими та зазначає, що визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, застосовується виключно для цілей глави розділу ХІV ПК України «Спрощена система оподаткування, облік та звітність» та до спірних правовідносин не застосовується, оскільки податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно» ПК України.

Крім того, колегія суддів вказує, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник», викладений у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у ПК України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані норми інших законів у відповідності до положень п. 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.05.2021 у справі №820/3705/17, яку суд з огляду на приписи ч.5 ст. 242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі №820/3707/17 залишено без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 04.11.2021