Справа № 520/2503/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 р. Справа № 520/2503/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків по справі № 520/2503/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не включення до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме 3 ( три ) роки стажу роботи на посаді помічника Жовтневого районного суду міста Харкова з 10.11.1994 р. по 10.11.1997р.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 19 від 01.02.2021 року про відмову ОСОБА_1 , у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме 3 ( три ) роки стажу роботи на посаді помічника Жовтневого районного суду міста Харкова за період з 10.11.1994 р. по 10.11.1997р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту його призначення, виходячи із розрахунку стажу суддівського 25 років 6 місяців 27 днів в розмірі ( 60 ) відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки Другого апеляційного адміністративного суду та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позову.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не включення до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме 3 ( три ) роки стажу роботи на посаді помічника Жовтневого районного суду міста Харкова з 10.11.1994 р. по 10.11.1997р.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 19 від 01.02.2021 року про відмову ОСОБА_1 , у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме 3 ( три ) роки стажу роботи на посаді помічника Жовтневого районного суду міста Харкова за період з 10.11.1994 р. по 10.11.1997р.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту його призначення, виходячи із розрахунку стажу суддівського 25 років 6 місяців 27 днів в розмірі ( 60 ) відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки Другого апеляційного адміністративного суду та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року у справі № 520/2503/21 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що відповідно до ст. 137 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відповідних арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Таким чином вимога позивача щодо проведення перерахунку розміру щомісячного грошового утримання судді з зарахуванням 3 років стажу на посаді помічника голови Жовтневого районного суду м. Харкова з 10.11.1994р. по 10.11.1997 р. і здійснення нарахування та виплати різниці призначеного грошового утримання судді є безпідставною та суперечить положенням чинного законодавства. А отже, дії Головного управління щодо відмови позивачці в здійсненні такого перерахунку правомірні та законні.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , Указом Президента України від 4 квітня 1998 року № 256/98 була призначена строком на п`ять років на посаду судді Зміївського районного суду Харківської області та Указом Президента України від 21 лютого 2002 року № 163/2002 призначена в межах п`ятирічного строку на посаду судді апеляційного суду Харківської області.

Постановою Верховної ради України від 19 червня 2003 року № 1018-ІV позивачку обрано суддею апеляційного суду Харківської області безстроково. Постановою Верховної ради України від 22 грудня 2005 року № 3282- IV обрана на посаду судді Харківського апеляційного адміністративного суду, рішенням Вищої ради правосуддя від 11 червня 2019 року № 1592/0/15-19 переведена на посаду судді Другого апеляційного адміністративного суду.

10 листопада 2020 року рішенням Вищої ради правосуддя № 3063/15-20 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Другого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та на підставі наказу голови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 року № 04/05/382 відраховано зі штату суду з 11.11.2020 року.

Згідно наданого Другим апеляційним адміністративним судом розрахунку стажу судді, який має право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці загальний стаж позивачки складає 25 років 6 місяців 27 днів, який складається з роботи на посаді судді 22 роки 6 місяців 27 днів, період з 14.04. 1998р. по 11.11.2020 p., a також роботи на посаді помічника голови Жовтневого районного суду міста Харкова, як професійної діяльності, вимога щодо якої визначена Законом України Про судоустрій і статус суддів та надає право для призначення на посаду судді за період з 10.11.1994 р. по 10.11.1997 року, (зазначений розрахунок наданий до заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці).

У листопаді 2020 року відповідачем позивачці було призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 54 відсотків суддівської винагороди.

Також судом встановлено, що 26 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням 3-х (трьох) років стажу професійної діяльності, вимога щодо якого визначена Законом України Про судоустрій та статус суддів та надає право для призначення на посаді (а саме, стаж роботи на посаді помічника голови Жовтневого районного суду м. Харкова за період з 10.11.1994 р. по 10.11.1997 р.).

Рішення відділу перерахунків пенсій № 3 (м. Ізюм) управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 19 від 01.02.2021 року позивачці було відмовлено в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання стажу роботи на посаді помічника голови Жовтневого районного суду м. Харкова з 10.11.1994 року по 10.11.1997 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 частини першої статті 92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється Законом України Про судоустрій і статус суддів.

Згідно з частиною першою статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд регулюється Законом України №1402-VІІІ.

Відповідно до частини першої статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12 липня 2018 року № 2509-VIII статтю 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абз.4 п. 34 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами в різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява №36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів») (пункти 48-49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 р. №9901/805/18 (провадження №11-1481заі18) вказала, що частину другу статті 137 Закону потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем до спеціального стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання не зараховано періоди роботи на посаді помічника голови Жовтневого районного суду міста Харкова з 10.11.1994 року по 10.11.1997 року, який враховано до загального стажу позивача.

На час призначення позивача суддею 04.04.1998 року діяв Закон України Про статус суддів від 15.12.1992 р. №2862-ХІІ (далі за текстом - Закон №2862).

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.43 Закону №2862 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону №2862 на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

З аналізу наведених норм слідує, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Відповідно до абз.4 п.34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Аналогічні висновки що, відповідно до вимог абзацу 4 пункту 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №1402 VIII, до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню три роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, визначені відповідно до вимог частини першої статті 7 Закону України №2862- ХІІ, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року в справі № 9901/805/18 (провадження №11-1481заі18).

Отже, з урахуванням положень частини другої статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивач має право на зарахування трьох років стажу на посаді помічника голови Жовтневого районного суду м. Харкова з 10.11.1994 року по 10.11.1997 року.

Таким чином, загальний стаж роботи позивача на посаді судді становить 25 років 06 місяців 27 днів ( 22 роки 06 місяців 27 днів +3 роки стажу роботи в галузі права).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність підстав для зарахування позивачу до стажу на посаді судді періоду її роботи на посаді помічника Жовтневого районного суду міста Харкова з 10.11.1994 р. по 10.11.1997р. з огляду на приписи статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно ч. 2 ст. 137 вказаного Закону до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на положення п.25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 положення вказано пункту визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

З огляду на наведене, дії відповідача щодо не включення до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме 3 ( три ) роки стажу роботи на посаді помічника Жовтневого районного суду міста Харкова з 10.11.1994 р. по 10.11.1997р., рішення відповідача № 19 від 01.02.2021 року про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням 3-х (трьох) років стажу роботи на посаді помічника голови Жовтневого районного суду м. Харкова за період з 10.11.1994 р. по 10.11.1997 р. є протиправними.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не включення до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме 3 ( три ) роки стажу роботи на посаді помічника Жовтневого районного суду міста Харкова з 10.11.1994 р. по 10.11.1997р.; скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 19 від 01.02.2021 року про відмову ОСОБА_1 , у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а саме 3 (три) роки стажу роботи на посаді помічника Жовтневого районного суду міста Харкова за період з 10.11.1994 р. по 10.11.1997р.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, оскільки загальний стаж роботи, який дає право позивачу на отримання довічного грошового утримання, складає 25 років 06 місяців 27 днів, а тому у відповідності до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивач набула право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 60 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з моменту його призначення, виходячи із розрахунку стажу суддівського 25 років 6 місяців 27 днів в розмірі ( 60 ) відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки Другого апеляційного адміністративного суду та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року по справі №520/2503/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 по справі №520/2503/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Мінаєва