Справа № 9901/447/21
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 листопада 2021 року

Київ

справа № 9901/447/21

адміністративне провадження № П/9901/447/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Желєзного І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування в частині Указу Президента України від 24.06.2021 № 265/2021 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)"

УСТАНОВИВ:

29.10.2021 до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Президента України, у якому просить: визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 24.06.2021 № 265/2021 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" у частині застосування обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 (пункт 310 Додатку № 1); судові витрати покласти на відповідача.

Зазначена позовна заява подана адвокатом Невмержицьким С.І. в інтересах позивача ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі згідно зі статтею 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, установленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Ознайомившись із поданою позовною заявою, Суд дійшов висновку, що є достатні підстави вважати, що вона подана з порушенням вимог КАС України, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Як убачається з позовної заяви у такій зазначено адресу місця проживання позивача: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Водночас доказів на підтвердження цих відомостей до позовної заяви не надано.

Згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до положень статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог статей 160, 167 та 246 КАС України вбачається, що суд зобов`язаний встановити точне місце проживання (перебування) позивача - фізичної особи.

Такий висновок викладений Верховним Судом в ухвалах від 02.06.2021 у справі № 9901/146/21, від 08.06.2021 у справі № 9901/220/21, від 19.07.2021 у справі № 9901/278/21, від 20.07.2021 у справі № 9901/283/21.

Про необхідність безумовного дотримання вимог статті 160 КАС України зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.10.2019 у справі № 9901/129/19.

Крім цього, про необхідність зазначення місцезнаходження або місця перебування учасників справи зазначено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 02.10.2020 у справі №9901/84/19.

Також Суд зауважує, що зі змісту доданого до позовної заяви Додатку № 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" серед переліку фізичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції), під номером 310 зазначена фізична особа "ОСОБА_1 ". Натомість позивачем у цій справі зазначено "ОСОБА_1". В Ордері на надання правової допомоги особа, якій надається правова допомога, зазначена " ОСОБА_1".

Зазначене свідчить про невідповідність ідентифікаційних даних щодо позивача, та особи, до якої оскаржуваним Указом застосовані санкції, що передусім потребує усунення на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, однак позовна заява не містить пояснень з цього приводу.

Згідно з пунктом 8 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначається перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Однак, усупереч вимогам цієї норми, у позовній заяві не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до заяви.

Також Суд звертає увагу, що у позовній заяві, яка підписана адвокатом Невмержицьким С.І., зазначено наступне: "Позивач підтверджує, що ним не подано іншого позову до цього самого Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав".

Натомість відповідно до пункту 11 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначається саме власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з Академічним тлумачним словником української мови слово "власний (-а), (-е)" має, зокрема, наступні значення: "належний кому-, чому-небудь за правом власності"; "свій, особистий"; "властивий тільки кому-; чому-небудь".

Норма пункту 11 частини п`ятої статті 160 КАС України є чіткою, зрозумілою та за своїм змістом не передбачає подвійного (багатозначного) тлумачення, тобто позовна заява повинна містити саме власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Положень про те, що таке підтвердження може бути надано представником позивача, зазначена норма (як і будь-які інші норми КАС України) не містить.

Водночас Суд звертає увагу, що КАС України у частині десятій статті 44 КАС України, згідно з якою, зокрема, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника), та в якій вжито слово "власноручний" містить конкретизацію, що це може бути підпис або учасника справи, або його представника.

Натомість у пункті 11 частини п`ятої статті 160 КАС України законодавець визначив однозначно, що письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, повинне бути "власне", тобто особисте, надане безпосередньо позивачем, а не будь-якою іншою особою, в тому числі, її представником.

Такий виклад зазначеної правової норми дисциплінує позивача як учасника справи та унеможливлює виникнення ситуацій, за яких позов до цього відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав може бути поданий двома та більше представниками позивача, які діють незалежно один від одного та яким невідомо про подання позовів до цього відповідача (відповідачів) з тим же предметом та з тих же підстав іншими представниками.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05.06.2019 у справі № 9901/847/18 та від 03.07.2019 у справі № 9901/939/18 дійшла висновку, що звернення до суду, в тому числі до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів) з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

У цьому контексті Суд зауважує, що на підтвердження повноважень адвоката Невмержицького С.І. на представництво в суді інтересів позивача до позовної заяви додано ордер серія АА №1151533 від 28.10.2021, з якого вбачається, що такий виданий на підставі договору про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №108 від 29.06.2021. Однак зазначеного договору/доручення не додано до позовної заяви, як і не додано жодного документа із підписом позивача, який би підтвердив, що останній дійсно доручив представляти його інтереси у Касаційному адміністративному суді, що викликає у суду сумнів щодо реальної волі позивача на представництво інтересів останнього у Верховному Суді.

Такого висновку дійшов також Верховний Суд у постановах від 02.06.2021 у справі № 9901/146/21 та № 9901/281/21.

Водночас за таких обставин наявність власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, є гарантією для суду, що позивач обізнаний про подання його представником до суду саме цього позову, а тому в цьому випадку для вирішення питання про відкриття провадження важливо, щоб письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, було зазначене безпосередньо позивачем.

Окрім цього суд зауважує, що відповідно до частини третьої статті 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Закон України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI) визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 Закону № 3674-VI судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Отже, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи, надходження до спеціального фонду Державного бюджету України якого перевіряються судом перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг). Тобто, суд зобов`язаний перевірити надходження судового збору до спеціального фонду у межах кожної конкретної адміністративної справи.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.08.2021 у справі №160/5879/20.

У постанові від 13.02.2019 Верховний Суд у справі №1540/3297/18 встановивши, що на підтвердження доказів сплати судового збору позивачем при поданні позовної заяви у цій справі було подано платіжне доручення від 16.05.2018 № 707, яке раніше позивач додавав до первісної позовної заяви у справі № 815/2416/18, та суд повернув позовну заяву у останній справі, дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно вказали, що повторно поданий той же платіжний документ про сплату збору не є належним доказом сплати цього платежу за подання повторної позовної заяви.

Як встановлено Судом, до позовної заяви на підтвердження сплати судового збору долучено дублікат квитанції № 0.0..1 від 09.08.2021.

Водночас судом встановлено, що зазначена квитанція також долучалася позивачем на підтвердження сплати судового збору у справах № 9901/326/21 та № 9901/438/21.

Таким чином, позивачем згідно з квитанцією № 0.0..1 від 09.08.2021 сплачений та зарахований судовий збір у межах розгляду іншої адміністративної справи.

Суд враховує, що згідно з ухвалами від 21.09.2021 у справі №9901/326/21 та від 25.10.2021 у справі № 9901/438/21, позовні заяви повернуто особі, яка їх подала.

Водночас Суд зауважує, що згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка сплатила судовий збір, у разі повернення заяви або скарги.

Таким чином, у цьому випаду позивач має право повернути сплачений ним судовий збір згідно з квитанцією № 0.0..1 від 09.08.2021, однак така не може бути врахована як належний доказ сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі у цій справі, так як судовий збір за нею сплачений та зарахований при поданні іншого позову.

Зважаючи на викладене, Суд зауважує, що неможливість використання документа про сплату судового збору, який подавався до первинної позовної заяви, яку суд повернув позивачу, не обмежує та не порушує прав позивача в частині обов`язку нести додаткові майнові витрати у зв`язку зі зверненням до суду, оскільки згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 7 Закону №3674-VI такий позивач має право на повернення суми судового збору, сплаченого за подання первісної заяви, яка була йому повернута.

Підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною першою статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до статті 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2021 складає 2270,00 гривень.

Враховуючи, що у позовній заяві заявлено одну вимогу немайнового характеру, судовий збір має бути сплачений в сумі 908,00 грн (2270,00 грн х 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Судовий збір за подання позову до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:

Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783

Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007

Код класифікації доходів бюджету - 22030102

Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)

Призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, у разі, якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відповідну відмітку у паспорті);судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.

Суд наголошує, що вимоги щодо змісту позовної заяви встановлені КАС України, який не передбачає винятків, за яких особа, що звертається до суду, на власний розсуд може обирати, які саме вимоги процесуального закону щодо змісту позовної заяви необхідно виконувати чи не виконувати, вважаючи їх формальними.

Відповідно до частини першої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, установлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів із дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 169 КАС України).

З огляду на викладене, позовну заяву необхідно залишити без руху, встановивши строк протягом якого позивач має усунути вказані судом недоліки, а саме:

- уточнити інформацію щодо персональних даних позивача (зокрема, надати докази на підтвердження обставин щодо місця проживання позивача та обґрунтувати розбіжності щодо прізвища позивача у позовній заяві та у Додатку № 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)");

- подати до суду договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги №108 від 29.06.2021, а також власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до позовної заяви;

- надати суду належні докази сплати судового збору за подання позову у цій справі або докази, які підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування в частині Указу Президента України від 24.06.2021 № 265/2021 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18 червня 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)" залишити без руху.

2. Встановити ОСОБА_1 строк десять днів з дати вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

4. Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач І.В. Желєзний