Справа № 200/8697/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 р. Справа№200/8697/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку загального позовного провадження за участю секретаря судового засідання Купріян В.Ю. адміністративну справу за позовом

Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, буд. 1а)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстех" (87545, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Перемоги, буд, 72),

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстех", в якому просив суд: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстех" на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, у розмірі 379 155,12 грн та пеню у розмірі 6 369,72 грн на р/р UА0005718 Донецьке ГУК/Центр.р-н Мар./50070000; ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 37967785; МФО 899998: код платежу 50070000, ЄДРПОУ відділення Фонду (стягувана) 13492430.

19 липня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 09 серпня 2021 року.

09 серпня 2021 року до суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовної заяви.

09 серпня 2021 року розгляд справи відкладено на 13 вересня 2021 року.

25 серпня 2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

13 вересня 2021 року до суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та клопотання про виклик свідка.

13 вересня 2021 року ухвалою суду вирішено подальший розгляд справи №200/8967/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 27 вересня 2021 року, клопотання відповідача про виклик свідка суд вирішив розглянути в підготовчому судовому засіданні.

27 вересня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 200/8697/21 за позовною заявою Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстех" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 жовтня 2021 року о 13 год. 00 хв.; клопотання позивача про допит свідків задоволено, викликано в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_1

05 жовтня 2021 року в судовому засіданні допитано свідка, яка пояснила, що при складанні звітності нею було допущено технічну помилку, в судовому засіданні оголошено перерву до 28 жовтня 2021 року.

28 жовтня 2021 року сторони повідомлені належним чином в судове засідання не з`явились, від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 87528, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Серова, будинок 1А, організаційно-правова форма - державна організація (установа, заклад), дата державної реєстрації: 18.07.1991, дата запису: 06.06.2011Номер запису: 1 038936.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон України № 875-XII),спори, що виникають із правовідносин за статтями 19 і 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку. Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) в своїй діяльності поряд з законодавством керується Положенням про відділення Фонду, затверджене Наказом Фонду соціального захисту інвалідів № 105 від 25.10.2019 р., що визначає основні функції, завдання та повноваження відділення Фонду, до яких належать, зокрема, прийом звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, збір сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, облік заборгованості по сплаті сум адміністративно-господарських санкцій і пені та відповідна позовна робота у судах різних інстанцій.

Враховуючи викладене, позивач є суб`єктом владних повноважень в розумінні ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України та наділений правом звернення до адміністративного суду з даним позовом відповідно до ст. 43, 46 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Транстех», , місце реєстрації, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 87545, Донецька обл., місто Маріуполь, пр. Перемоги, будинок 72, дата запису про державну реєстрацію: 27.10.2014, номер запису: 0010980.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що 26.02.2021 року на адресу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від Відповідача надійшов звіт форми № Ю-ПОІ «Про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік», в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Транстех» зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (рядок 01) у 2020 році - 295 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) - 12 осіб (з них за статтю 11 чоловіків та 1 жінка; за місцем проживання фактично проживають у місті 11 чоловік та 1 жінка; за віком від 18 до 35 років - 2 чоловіка та 0 жінок; за віком від 36 до 60 років - 9 чоловіків та 1 жінка; за віком понад 60 років - 0 чоловіків та 0 жінки): кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (рядок 03) - 12 осіб; фонд оплати праці штатних працівників (рядок 04) 18 311,0 тис. грн середньорічна заробітна плата штатного працівника (рядок 05) 62,1 грн; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць дляпрацевлаштування осіб з інвалідністю (рядок 06) - (прочерк).

21.05.2021 року відділення Фонду направило запит до ГУ ПФУ у Донецькій області щодо отримання інформації про середньооблікову кількість штатних працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Транстех».

Позивач зазначив, що за інформацією ГУ ПФУ у Донецькій області, яка була сформована відносно страхувальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Транстех» на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у відповідача становила: за січень 2020 року складала 140 осіб, з яких 10 осіб з інвалідністю; за лютий 2020 року складала 228 осіб, з яких 7 осіб з інвалідністю: за березень 2020 року складала 273 особи, з яких 7 осіб з інвалідністю; за квітень 2020 року складала 272 особи, з яких 6 осіб з інвалідністю; за травень 2020 року складала 260 осіб, з яких 6 осіб з інвалідністю; за червень 2020 року складала 293 особи, з яких 5 осіб з інвалідністю; за липень 2020 року складала 301 особа, з яких 6 осіб з інвалідністю; за серпень 2020 року складала 318 осіб, з яких 7 осіб з інвалідністю; за вересень 2020 року складала 326 осіб, з яких 7 осіб з інвалідністю; за жовтень 2020 року складала 336 осіб, з яких 6 осіб з інвалідністю; за листопад 2020 року складала 373 особи, з яких 6 осіб з інвалідністю; за грудень 2020 року складала 413 осіб, з яких 4 особи з інвалідністю (копія відповіді додається).

Тож, зважаючи на положення п.п.3.2.5 п.3.2 Інструкції зі статистики кількості працівників та п. 9 Інструкції щодо заповнення форми звітності № Ю-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю», у звітному 2020 році у Товариства з обмеженою відповідальністю «Транстех» середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік склала (140+228+273+272+260+293+301+318+326+336+373+413)/ 12 = 294,42. При обчисленні виникло дробове число, а відтак воно підлягає округленню до цілого, після коми виникло число 4, тому воно обчислюється в бік зменшення, тобто становить 294 штатних працівників облікового складу за рік, а середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, у Товариства з обмеженою відповідальністю «Транстех`у звітному 2020 році, згідно даних Г`У ПФУ в Донецькій області складала (10+7+7+6+6+5+6+7+7+6+6+4) / 12 = 6,41.

Таким чином, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність у 2020 році ГУ ПФУ в Донецькій області, на підставі поданої підприємством звітності, складала - 6 осіб.

На думку позивача,Товариства з обмеженою відповідальністю «Транстех» всупереч вимогам ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не виконало норматив у працевлаштуванні 6 осіб з інвалідністю, що свідчить про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, проте, у поданому Товариством з обмеженою відповідальністю «Транстех» до відділення Фонду звіті за формою № Ю-ПОІ роботодавцем самостійно розраховано та визначено середньооблікову кількість штатних працівників, яка склала - 295 осіб, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 12 осіб та середньооблікову кількість штатних працівників на підприємстві, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 12 осіб, що повністю не відповідає інформації отриманій відділенням Фонду від ГУ ПФУ в Донецькій області.

21.05.2021 року відділенням Фонду було направлено запит до Маріупольського міського центру зайнятості № 03-13/535 щодо отримання інформації відносно подання відповідачем звітності за формою № 3-ПН, інформації щодо направлення до відповідача осіб з інвалідністю для працевлаштування, інформації про відмови з боку відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, інформації щодо запропонованих відповідачем в односторонньому порядку умов неповного робочого дня або неповного робочого тижня для осіб з інвалідністю, а також отримання інформації щодо наявності заявок на перекваліфікацію осіб з інвалідністю.

10.06.2021 року на адресу відділення Фонду надійшла відповідь на вищезазначений запит № 07/1985/06-16/21 від 02.06.2021 року з якої вбачалося, що відповідач протягом 2020 року надавав до Маріупольського міського центру зайнятості звіти формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії осіб з інвалідністю)». Протягом 2020 року на підприємство було направлено центром зайнятості 7 осіб з інвалідністю.

Також, згідно інформації отриманої від центру зайнятості відмов у працевлаштуванні особам з інвалідністю з боку підприємства не було.

На підставі вищенаведеного, позивач зробив висновок, що зазначені вище особи відмовлялися від запропонованої відповідачем роботи за власним бажанням тому, що відповідач сам створив для осіб з інвалідністю бар`єри для працевлаштування на підприємстві, висунувши до осіб з інвалідністю вимоги вищі, ніж це передбачено законодавством, чим самим порушив право осіб з інвалідністю на зайнятість.

У відповідності до викладених приписів законодавства Товариство з обмеженою відповідальністю «Транстех» не виконано норматив по створенню 1 робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Згідно розрахунку зробленого на підставі відомостей отриманих від ГУ ПФУ у Донецькій області, сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання відповідачем нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, становить 379 155,12 грн.

Статтею 20 Закону та пунктом 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70. зазначається, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення.

У зв`язку з цим,станом на 08 липня 2021 року сума нарахованої пені складає 6 369,72 грн.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що обставини викладені позивачем, щодо створення відповідачем для осіб з інвалідністю бар`єрів для працевлаштування на підприємстві та висування до осіб з інвалідністю вимог вищих, ніж це передбачено законодавством вигадані позивачем та не відповідають дійсності, оскільки позивачем не надано жодного доказу зазначених обставин та не наведено жодного конкретного випадку коли особа з інвалідністю звернулась до підприємства з метою працевлаштування та йому були висунуті завищені вимоги.

Відповідач зазначає, що навпаки TOB «ТРАНСТЕХ» постійно здійснює заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю та створення для них належних умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії тощо.

Відповідач вказує, що ним систематично здійснюються заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, зокрема Наказами від 03.02.2020р. №1/и, від 01.04.2020р. №2/и, від 04.05.2020р. №3/и, від 01.07.2020р. №4/и, від 01.09.2020р. №5/и, від 01.12.2020р. №7/и «Про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2020 році» до штатного розкладу введені додаткові робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Протягом 2020 року Відповідач постійно співпрацював з органами місцевого самоврядування в особі Департаменту соціального захисту населення міської ради на адресу якого листами від 03.03.2020р. №03/03/20-1, від 02.04.2020р. №02/04-01, 04.05.2020р. від 04.05.2020р. надсилались відомості з переліком вакантних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та проханням спрямовувати зацікавлених у працевлаштуванні осіб з інвалідністю звертатись до ТОВ «ТРАНСТЕХ». Окрім того, відомості про створення відповідачем бар`єрів для працевлаштування осіб з інвалідністю повністю спростовується наказами про прийняття осіб з інвалідністю протягом 2020 року та розроблення для них індивідуальних програм з реабілітації (копії наказів індивідуальних програм додаються до відзиву). Протягом 2020 року не було звільнено жодного працівника, який має інвалідність з ініціативи роботодавця, та якщо працівник звільнявся підставою стала його власна заява за погодженням сторін.

Таким чином відповідач вважає, що вжив всіх можливих заходів спрямованих на працевлаштування осіб з інвалідністю та відсутність в його діях правопорушення передбаченого ст. 19 Закону.

Відповідач посилається на приписи ч. 3 ст.18 Закону, згідно якої що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідач вважає, що з перелічених обов`язків, що покладені на підприємство вбачається, що серед них немає такого обов`язку, як пошук не працевлаштованих інвалідів, а лише обов`язок надання державній службі зайнятості інформацію необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, тобто відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України» підприємство в частині працевлаштування осіб з інвалідністю зобов`язано виділяти та створювати місця для їх працевлаштування, надавати державній службі зайнятості інформацію необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю та звітувати перед Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю.

Тож, відповідач вважає, що виконав всі покладені на нього обов`язки згідно вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в України», тому застосування до нього адміністративно-фінансових санкцій згідно ст. 20 Закону є необґрунтованим, а адміністративний позов не підлягає задоволенню.

В обґрунтування доводів відзиву відповідач надав до суду: копії наказів від 03.02.2020р. №1/и, від 01.04.2020р. №2/и, від 04.05.2020р. №3/и, від 01.07.2020р. №4/и, від 01.09.2020р. №5/и, від 01.12.2020р. №7/и «Про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2020 році»: копії звітності від 04.02.2020р., 03.03.2020р., 02.04.2020р., 04.05.2020р., 02.06.2020р., 03.07.2020р., 05.08.2020р., 03.09.2020р., 02.10.2020р., 04.11.2020р., 02.12.2020р., Форми №3-ПН «Інформації про попит на робочу силу (вакансії)»; копії листів від 03.03.2020р. №03/03/20-1, від 02.04.2020р. №02/04-01, 04.05.2020р. від 04.05.2020р.; копії наказів про прийняття та звільнення працівників з займаних посад, індивідуальних програм з реабілітації та довідок про наявність інвалідності.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що зі звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік, що наданий відповідачем до відділення Фонду, вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників, у відповідача у 2020 звітному році склала - 295 осіб, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - склала 12 осіб, а середньооблікова кількість штатних працівників на підприємстві у відповідача, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - склала 12 осіб, отже, згідно інформації отриманої зі звітності за формою № 10-ПОІ відповідач виконав викладені приписи законодавства по додержанню встановленого нормативу по створенню 12 робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Проте, за інформацією ГУ ПФУ в Донецькій області, яка була сформована відносно страхувальника на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у ТОВ «ТРАНСТЕХ» у 2020 році складала - 294 особи, а середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність у 2020 році ГУ ПФУ в Донецькій області, на підставі поданої підприємством звітності, складала - 6 осіб.

Отже, у відповідності до викладених приписів законодавства, а також згідно інформації отриманої від ГУ ПФУ в Донецькій області яка була сформована відносно страхувальника на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4), ТОВ «ТРАНСТЕХ» всупереч вимогам ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» не виконало норматив у працевлаштуванні 6 осіб з інвалідністю, що свідчить про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства.

Позивач також зазначив, що відповідач на підтвердження факту створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та працевлаштування на ці робочі місця осіб з інвалідністю надав до відзиву на позов надав не тільки копії наказів про прийняття на роботу осіб з інвалідність, а також надав копії наказів про припинення трудового договору з цими ж особами, з яких вбачалося, що половина з працевлаштованих відповідачем осіб з інвалідністю через 2-3 місця звільнялася з підприємства відповідача за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Окрім цього, позивач вказує на те, що в усіх поданих відповідачем до центру зайнятості звітів за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії осіб з інвалідністю)» у розділі «Умови праці» відповідач вказував їх як «нормальні» з вказівкою таких факторів як: шум, пил, рухомі механізми, висота, а також з приміткою: важка фізична праця, тривале перебування на ногах, що знов говорить про те, що відповідач навмисно створював бар`єри для працевлаштування осіб з інвалідністю.

З викладеного позивач зробив висновок, що здібності та побажання осіб з інвалідністю не враховано відповідачем при встановленні їм вакансій на підприємстві, створені бар`єри для доступу до ринку праці у вигляді дискримінаційних завищених вимог до кваліфікації за професією, створення умов праці в яких неможливо працювати особі з інвалідністю, низька заробітна плата, яка не дає змогу задовольнити усі потреби осіб з інвалідністю, а також нетримання інших соціальних гарантій, у зв`язку з чим особи як направлялися центром зайнятості на працевлаштування до відповідача, або зверталися для працевлаштування до нього самостійно відмовлялися від запронованої їм роботи.

Позивач також просив врахувати позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.06.2021 у справі № 920/474/20, згідно якої виконання нормативу робочих місць в розумінні ст. 19 Закону вважається саме працевлаштування підприємством інвалідів, а не лише створення робочих місць для таких осіб, що зумовлено загальною спрямованістю законодавства про соціальний захист та реабілітацію інвалідів на забезпечення реалізації ними трудових прав та обов`язків нарівні з іншими працівниками без додаткових соціальних гарантій у сприянні їх працевлаштування, що узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі ВС у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 819/537/16.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини визнаються сторонами та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №129 передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України № 875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

При цьому, ч. 2 ст. 19 вказаного Закону визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 ст. 20 Закону України № 875-XII встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Так, згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у ст. 20 Закону України № 875-XII.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 5 липня 2012 року № 5067-VI, роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі, у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до п. 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70, інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 затверджено Форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", яка подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Наведене свідчить про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Судом встановлено, що відповідач протягом 2020 року регулярно інформував державну службу зайнятості за місцем реєстрації про наявні вільні робочі місця і вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів, що підтверджується копіями звітності за формою № 3-ПН про наявність вакансій.

До відповідача було направлено 7 осіб з інвалідністю на працевлаштування у вказаний період, проте відповідачем не відмолено жодному з них.

У матеріалах справи також відсутні докази безпідставної відмови інвалідам, які самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, відповідачем не було допущено наведених вище порушень, а тому відсутні підстави для сплати адміністративно-господарських санкцій.

Враховуючи те, що відповідачем були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано, суд погоджується з доводами відповідача, що причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі №807/612/16, від 26.06.2018 у справі №№806/1368/17, від 11.09.2018 у справі №812/1127/18, від 19.12.2018 у справі №812/1140/18, від 23.07.2019 у справі №820/2204/16, від 31.07.2019 у справі №812/1164/18, від 15 липня 2020 року у справі № 640/10548/19, від 20.03.2018 року у справі № 802/707/17-а, від 31.01.2020 у справі №823/763/17, від 24.02.2020 у справі №820/2132/17, від 29.04.2020 у справі №807/557/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доводи позивача про створення бар`єрів відповідачем для працевлаштування інвалідів не підтверджено будь-якими доказами, а доводи щодо особи з інвалідністю через 2-3 місця звільнялись з підприємства, не врахування відповідачем при встановленні їм вакансій на підприємстві, створення бар`єрів для доступу до ринку праці у вигляді дискримінаційних завищених вимог до кваліфікації за професією, створення умов праці в яких неможливо працювати особі з інвалідністю, низька заробітна плата, яка не дає змогу задовольнити усі потреби осіб з інвалідністю, а також нетримання інших соціальних гарантій, у зв`язку з чим особи як направлялися центром зайнятості на працевлаштування до відповідача, або зверталися для працевлаштування до нього самостійно відмовлялися від запронованої ним роботи є припущеннями позивача, які базуються на логічному аналізі його бачення обставин спірних правовідносин.

Проте, при вирішенні адміністративного спору суд не може керуватись припущеннями, тож на підтвердження своїх доводів в цій частині позивач мав надати до суду відповідні докази, які можуть бути досліджені в судовому засіданні в порядку визначеному КАС України, зокрема, хоча б щодо одної конкретної особи з інвалідністю, якими б було підтверджено доводи позивача.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем було допущено помилки при складанні звітності за формами №10-ПОІ, №3-ПН, в наслідок чого підчас розгляду справи судом встановлено розбіжності між інформацією наданою відповідачем до органів зайнятості населення, позивачу та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відносно кількості осіб з інвалідністю які повинні працювати на робочих місцях створених відповідно до ст. 19 Закону України № 875-XII, та середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність.

При цьому, при розгляді справи встановлено, що інформація отримана від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області містить достовірні дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, що становить 6 осіб, тобто відповідачем виконано норматив щодо працевлаштування осіб з інвалідністю.

Щодо посилання позивача на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 09.06.2021 у справі № 920/474/20, яка базується на правовій позиції Касаційного адміністративного суду у складі ВС у постанові від 25.04.2018 р. у справі № 819/537/16, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В своїй постанові по справі № 755/10947/17 від 30 січня 2019 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Аналогічний підхід є застосовним і в інших випадках застосування судової практики судів касаційної інстанції при вирішенні спорів судами першої та апеляційної інстанції.

Тож, суд звертає увагу, що в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.08.2021 року по справі №825/1790/18 в аналогічних правовідносинах викладено висновок, згідно якого своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії, підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

В зазначеній постанові колегія суддів також звернула увагу, що обов`язок підприємств подавати центрам зайнятості дані про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів саме щомісяця був встановлений Законом України від 01 березня 1991 року № 803-XII "Про зайнятість населення", який втратив чинність 01 січня 2013 року, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

З 01 січня 2013 року періодичність подання звітів 3-ПН не була регламентована законом.

Вказане питання врегульоване з прийняттям Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року №316 (далі - Наказ №316).

Форма №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку. Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (пункти 3-5 Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом №316 (зі змінами)).

Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Враховуючи викладене, суд вважає недоцільним застосовувати позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладену в постанові від 09.06.2021 у справі № 920/474/20, оскільки вона базується на більш ранніх висновках суду касаційної інстанції, які втратили свою актуальність на момент вирішення даного адміністративного спору.

З огляду на означене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, 1а, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транстех» (87545, Донецька обл., місто Маріуполь, пр. Перемоги, будинок 72, ), про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транстех" на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, у розмірі 379 155,12 грн та пеню у розмірі 6 369,72 грн на р/р UА0005718 Донецьке ГУК/Центр.р-н Мар./50070000; ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 37967785; МФО 899998: код платежу 50070000, ЄДРПОУ відділення Фонду (стягувана) 13492430 - відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 28 жовтня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 08 листопада 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко