Справа № 580/1938/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1938/21 Суддя (судді) першої інстанції: Олексій РІДЗЕЛЬ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Єгорової Н.М., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Черкаської обласної прокуратури на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Черкаської обласної прокуратури про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Держави Україна в особі Черкаської обласної прокуратури, в якому просить стягнути з держави Україна в особі Черкаської обласної прокуратури на її користь матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України "Про прокуратуру", завдану положеннями пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 01.07.2015 до 27.10.2020 у сумі 1 071 101,75 грн.

Позов мотивовано тим, що в період з 01.07.2015 до 27.10.2020 включно посадовий оклад, розмір якого визначено статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до пункту 26 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу визначався у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р(ІІ)2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виходячи з цього, позивач вважає, що відповідно до частини третьої статті 152 Конституції України має право на відшкодування матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої заробітної плати за вказаний період, розрахованої відповідно до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Черкаської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати у вигляді посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", за період 27.03.2020 до 27.10.2020; зобов`язано Черкаську обласну прокуратуру здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 за період з 27.03.2020 до 27.10.2020 включно, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 81 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", та виплатити різницю між належною до сплати та фактично отриманою заробітною платою за період з 27.03.2020 до 27.10.2020 з відрахуванням обов`язкових податків і зборів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 26 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції допущено порушень норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено незаконне по суті рішення, наполягає на тому, що перерахунку підлягає заробітна плата за заявлений у позові період часу, а саме: з 01.07.2015 по 27.10.2020, зазначає, що судом першої інстанції не вказано конкретної суми коштів, яка підлягає стягненню.

Окрім того, позивач звертає увагу, що недоотриману частину заробітної плати вважає збитками, матеріальною шкодою, яка відповідно до частини третьої статті 152 Конституції України підлягає стягненню та відшкодовується державою, тому позицію суду першої інстанції щодо невизнання обставин завдання саме матеріальної шкоди вважає незаконною.

У свою чергу Черкаською обласною прокуратурою також подано апеляційну скаргу на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, у якій відповідач наполягає, що оплата праці позивача з 01.07.2015 по 27.10.2020 відбувалася на підставі положень постанови КМУ №505, що відповідає вимогам чинного законодавства. Окрім того звертає увагу, що позивач наполягає, що заявила позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, при цьому нею пропущено строк звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки про порушене право позивач дізналася 27.03.2020 - після ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №6-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. До суду позивач звернулася у квітні 2021 року, тобто зі сплином більше ніж року після того, як дізналася про порушене право, а отже з порушенням вимог статті 122 Кодексу адміністративного кодексу України.

Посилаючись на такі обставини, відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу та залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 та 08 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Черкаської обласної прокуратури, призначено справу до розгляду у письмовому провадженні.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Виходячи із змісту адміністративного позову та його обґрунтувань, спір у даній справі є публічно-правовим і стосується стягнення коштів в результаті проходження позивачем публічної служби.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

З аналізу статті 122 КАС України слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Згідно з частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої заробітної плати з 01.07.2015 по 07.09.2020 під час її роботи в органах прокуратури впродовж дії пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, які визнані неконституційними за рішенням Конституційного Суду України №6-р/2020 від 26.03.2020.

Отже, предметом спору є стягнення шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати, яка мала бути нарахована позивачу у 2015-2020 роках, коли остання перебувала на публічній службі.

Правовою підставою для вимоги позивача про стягнення завданої шкоди стало прийняття Конституційним Судом України рішення №6-р/2020 від 26.03.2020, яке оприлюднене на офіційному веб-сайті Конституційного Суду, а також опубліковане у «Віснику Конституційного Суду України» та інших офіційних друкованих виданнях України, зокрема 24.04.2020 року - в «Офіційному віснику України».

Відтак, саме з цього дня розпочався перебіг процесуального строку звернення до суду.

За висновками суду першої інстанції у спірних правовідносинах підлягає застосуванню частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України (далі- КЗпП), яким передбачено, що у справах про стягнення заробітної плати строк звернення до суду не обмежується.

Колегія суддів, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП дав Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 15.10.2013 №8-рп/2013 і №9-рп/2013.

Зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 зазначається: В аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 КЗпП у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Разом з цим, предметом спору у цій справі є відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної законом, який визнаний неконституційним, а не стягнення з роботодавця на користь позивача заробітної плати через порушення законодавства про оплату праці. Тож норми частини другої статті 233 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються.

Під шкодою позивач розуміє недоотриманий нею дохід у розмірі 1 071 101, 75 грн. за період з 01.07.2015 по 27.10.2020, який визначений нею як різниця між розміром посадового окладу, розрахованим за статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», та розміром посадового окладу, який виплачувався у цей період.

Саме на такій позиції наполягає позивачка у своїй апеляційній скарзі.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 14.11.2018 року у справі №757/70264/17-ц, від 05.06.2019 року у справі №686/23445/17 зробила висновок, що якщо спір виник навіть після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, то такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби, а орган, в якому особа перебувала на цій службі, не здійснював щодо неї публічно-владні управлінські функції у спірних правовідносинах.

В свою чергу, спірні правовідносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст.122 цього Кодексу).

У такій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Отже, про порушення свого права позивач дізналася, або повинна була дізнатися 27.03.2020, після ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі №6-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Разом з тим до суду позивач звернулася у квітні 2021 року, тобто зі сплином більше ніж року після того, як дізналася про порушене право, а отже з порушенням вимог статті 122 Кодексу адміністративного кодексу України.

Суд першої інстанції не звернув увагу на наведені вище положення законодавства та, розглянувши питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, помилково вирішив, що зазначених вимог закону позивач дотрималася.

Відповідно до частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи те, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, не правильно визначено предмет спору, а також не дослідженно у зв`язку з цим питання дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів вбачає підстави для скасування рішення суду першої інстанції від 26 липня 2021 року.

Підсумовуючи викладене, судова колегія задовольняє частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а також повністю задовольняє апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Черкаської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі №580/1938/21 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Черкаської обласної прокуратури про стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Н.М. Єгорова

І.В. Федотов