Справа № 380/9336/21
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9336/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання незаконним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16.10.2021 № 61;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію достроково (відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") з 18.10.2020.

Ухвалою від 11.06.2021 суддя відкрила спрощене провадження в адміністративній справі.

Ухвалою від 27.07.2021 суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи № 380/9336/21 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.10.2020 звернулася до Золочівського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, із заявою та відповідними документами на призначення пенсії за віком згідно з п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування 27.02.2021 позивач отримала рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 2 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 61 від 16.10.2021, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком та згідно з поданими документами загальний (страховий) стаж робити становить 15 років 11 місяців 6 днів.

Відповідач подав відзив на позовну заяву від 16.07.2021 (вх. № 51014), у якому зазначає, що у даному випадку визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком жінці, як матері дитини-інваліда (дитини з інвалідністю), є виховання до шестирічного віку саме особи з таким статусом. У свою чергу дитина визнавалась інвалідом на підставі медичного висновку лікарсько-контрольної комісії, форма якого затверджувалась наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.12.1991 № 175. Дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 ), помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 6 років (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 , видане 25.05.1997). ОСОБА_1 до документів про призначення пенсії було надано заключення лікарсько-консультативної комісії КНП «Золочівська центральна районна лікарня» від 22.05.2019 № 427, проте, що ОСОБА_2 року народження 1990, міг бути визнаний дитиною інвалідом до шестирічного віку. Однак, жодних виписок з акту огляду в МСЕК та даних про встановлення інвалідності ОСОБА_2 не було надано. Тому у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області були відсутні правові підстави для призначення дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до положень пункту п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав клопотання від 13.10.2021 (вх. № 74649) про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача про розгляд справи у письмовому провадженні не заперечував.

13.10.2021 суд перейшов до письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 за № 1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16.10.2020 № 61 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Підставою для прийняття такого рішення, став той факт, що заявницею було надано заключення лікарсько-консультативної комісії КНП «Золочівської центральної районної лікарні» від 22.05.2019 № 427 про те, що ОСОБА_2 , 1990 р.н. міг бути визнаним дитиною інвалідом до шестирічного віку. Однак, жодних виписок з акта огляду в МСЕК та даних про встановлення інвалідності немає, відтак відсутні підстави для призначення заявниці дострокової пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Вважаючи рішення відповідача протиправним та необґрунтованим, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV), який набрав чинності з 01.01.2004.

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За приписами частини першої статті 44 Закону України № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, що не оспорюється у цій справі).

За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» на момент виникнення спірних відносин установлювався статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, а також статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Визначення терміну «інвалід з дитинства» не міститься ані в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ані в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».

При цьому за змістом абзацу 2 пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Зі змісту пункту 3 частини першої статті 115 Закону № 1058-ІV вбачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною 6 статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Відповідно до частини 12 статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Згідно з пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2011 року № 22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії, що така дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцяти років (висновок про час настання інвалідності)

Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд зазначає, що пункт 2.18 Порядку № 22-1 не суперечить положенням статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 26, абзацу 4 пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 330/2181/16-а, Верховним Судом в постанові від 19.10.2020 у справі № 510/475/17.

Як вбачається з матеріалів справи, син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 із діагнозом дитячий церебральний параліч (ДЦП).

Долученими до позовної заяви довідками та виписками з медичних карт підтверджується діагноз ОСОБА_2 - дитячий церебральний параліч.

Зокрема, довідкою Глинянської районної лікарні від 13.07.2018 № 24, про те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно із записами в журналі поступлення хворих в стаціонарі від 14.08.1991 №1941 лікувався в дитячому відділенні Глинянської райлікарні з діагнозом, ГРЗ, ДЦП.

Діагноз ДЦП також підтверджується медичною картою стаціонарного хворого № 1941 Глинянської лікарні, відповідно до якої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 лікувався з діагнозом ДЦП та ГРЗ.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ЛОДКЛ, ОСОБА_2 поступив 20.07.1992 на амбулаторне лікування в ЛОДКЛ з діагнозом ДЦП «Дитячий церебральний параліч», спастична диплегія. Згідно з п.7 цієї виписки короткий анамнез: з обтяжуючими акуш. анамнезом, Лікувався стаціонарно, амбулаторно. Лікувальні та трудові рекомендації: Лікуватися постійно. ЛКК для продовження пенсійного забезпечення.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 6 років згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25.05.1997, виданого Новосілківсью сільською радою, причина смерті - дитячий церебральний параліч.

Відповідно до заключення Лікарсько-консультативної комісії КНП «Золочівська централь районна лікарня» від 22.05.2019 № 427 ОСОБА_3 1990 р.н. з діагнозом ДЦП, спастична диплегія на підставі п. 2.1 розділу спільного наказу МОЗ, Мінпраці, Мінфін України від 08.11.2001 № 454/471/518 міг бути визнаний дитиною інвалідом до 6-річного віку.

При цьому, відповідно до довідки Новосілківської сільської ради Золочівського району від 23..09.2020 № 374 ОСОБА_1 народила і виховувала до шестирічного віку дитину-інваліда з дитинства ОСОБА_4 1990 р.н.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , хворів дитячим церебральним паралічем та відповідно до заключення Лікарсько-консультативної комісії КНП «Золочівська централь районна лікарня» міг бути визнаний дитиною інвалідом до 6-річного віку, тобто дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

За таких підстав, позовні вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 16.10.2020 № 61, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як слідує з матеріалів справи, позивач досягла 50-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії встановлено зразка та необхідними документами 09.10.2020.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача здійснити призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV з 19.10.2020, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16.10.2020 № 61 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області призначити ОСОБА_1 достроково пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 19.10.2020.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 908,00 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 04.11.2021.

Суддя Кедик М.В.