Справа № 640/26259/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м. Київ № 640/26259/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О. вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поляцко А.В. про відкриття виконавчого провадження № 66530963 від 16.08.2021 року на виконання постанови по ВП № 60660301 від 20.11.2019 року по стягненню виконавчого збору.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивачем отримано оскаржувану постанову лише 06.09.2021 року, яку ОСОБА_1 вважає протиправною з підстав недотримання державним виконавцем встановлених статтями 12, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, порядку та строку пред`явлення виконавчого документа - постанови про стягнення виконавчого збору, до виконання.

Так, на переконання позивача, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору двічі: перший раз така постанова обов`язково виноситься при відкритті виконавчого провадження, відповідно до частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»; вдруге постанова про стягнення виконавчого збору може бути прийнята у випадку, коли виконавче провадження закінчується у зв`язку з його повним виконанням, але виконавчий збір на підставі постанови, прийнятої при відкритті виконавчого провадження, не було стягнуто з боржника до його закінчення. В такому випадку, після закінчення виконавчого провадження, приймається нова постанова про стягнення виконавчого збору, яка виконується за загальними правилами Закону України «Про виконавче провадження» (частина третя статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

На думку позивача, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на його письмову заяву про повернення виконавчого документа, на державного виконавця покладається обов`язок щодо винесення нової постанови про стягнення виконавчого збору у разі, якщо такий виконавчий збір не стягнуто.

Натомість, 16.08.2021 року повернуто виконавчий документ стягувачу, а виконавчий збір не стягнуто. В цей же день, 16.08.2021 року оскаржуваною постановою від 16.08.2021 року відкрито виконавче провадження № 66530963 з примусового виконання постанови по ВП № 60660301, виданої 20.11.2019 року Печерським районним відділом ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 209 028 грн. 36 коп.

У зв`язку з тим, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувану за пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачені позивачем, відповідач у відповідності до вимог статей 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» мав винести нову постанову про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження, які мали бути були зареєстровані у автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчі документи, що підлягають виконанню, однак вказаних дій не вчинив.

Матеріали ВП № 66530963 не містять доказів того, що станом на дату винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу по ВП № 60660301 та відкриття виконавчого провадження № 66530963 (16.08.2021 року) або на наступний день після повернення виконавчого документу стягувачу, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, обов`язковість винесення якої визначено статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вище викладене, станом на 16.08.2021 року (або наступний день) відповідачем не приймалась нова постанова стягнення виконавчого збору з позивача, внаслідок чого винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження № 66530963 по примусовому виконанню постанови по стягненню виконавчого збору від 20.11.2019 року суперечить вимогам статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та свідчить про невідповідність дій відповідача вимогам чинного законодавства України.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови від 20.11.2019 року про стягнення виконавчого збору, винесеної Печерським районним відділом ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні № 60660301 строк пред`явлення останньої до виконання становить три місяці.

Разом з тим, питання про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови від 20.11.2019 року про стягнення виконавчого збору з позивача по виконавчому провадженню № 60660301, вирішено відповідачем фактично через 2 роки - 16.08.2021 року, про що винесено оскаржувану постанову по ВП № 66530963, з пропуском встановленого строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Таким чином, відповідачем пропущено встановлений законом тримісячний строк пред`явлення постанови від 20.11.2019 року про стягнення виконавчого збору з позивача по виконавчому провадженню № 60660301 до примусового виконання, що має наслідком застосування положень повернення виконавчого документу без прийняття останнього до виконання.

Враховуючи викладене, позивач просить суд скасувати постанову державного виконавця Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поляцко А.В. про відкриття виконавчого провадження № 66530963 від 16.08.2021 року на виконання постанови по ВП № 60660301 від 20.11.2019 року по стягненню виконавчого збору, як протиправну.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, призначене на 04.11.2021 року.

Через канцелярію суду 05.10.2021 року відповідачем подано копії матеріалів виконавчого провадження №66530963.

Через канцелярію суду 20.10.2021 року відповідачем подано відзив, в якому проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з тих підстав, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не пропущено, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору винесена 20.11.2019 року та не пред`явлена до виконання, а винесена в окреме виконавче провадження на виконання вимог статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Інші доводи, викладені у позовній заяві, відповідач вважає суб`єктивним тлумаченням законодавства України позивачем.

Враховуючи викладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання 04.11.2021 року прибув представник відповідача, проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Інші заяви або клопотання у матеріалах справи відсутні.

Згідно з частиною першою статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

З метою виготовлення та проголошення повного рішення судом оголошено перерву у судовому засіданні до 11:20 год. 04.11.2021 року.

У судове засідання о 11:20 год. 04.11.2021 року сторони не прибули, з огляду на що, згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до частини четвертої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно з частиною другою статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.11.2019 року відкрито виконавче провадження №60660301 з примусового виконання виконавчого листа від 17.01.2014 року №757/17622/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АТ Укргазбанк» суму у розмірі 2 090 283,61 грн.

Постановою Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.11.2019 року стягнуто виконавчий збір з боржника у розмірі 209 028,36 грн. (UAH).

Постановою Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.08.2021 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.08.2021 року відкрито виконавче провадження №66530963 з примусового виконання постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.11.2019 року про стягнення виконавчого збору з боржника, винесену у рамках виконавчого провадження №60660301.

Вважаючи постанову від 16.08.2021 року про відкриття виконавчого провадження №66530963 протиправною, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі також - Закон № 1404, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закон №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, серед іншого, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Так, постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Згідно з абзацом 1 частини четвертої статті 27 Закону №1404 державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, Законом №1404 передбачено стягнення виконавчого збору або на стадії відкриття виконавчого провадження, або на стадії його закінчення.

Водночас, є помилковим твердження позивача про можливість винесення постанови про стягнення виконавчого збору повторно, у зв`язку із не стягненням останнього на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що виконавчий лист у виді постанови пор стягнення виконавчого збору винесено 20.11.2019 року одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження №60660301, що спростовує твердження відповідача про пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання на підставі статті 40 Закону №1404.

Таким чином, остання підлягала виконанню в порядку, встановленому Законом №1404 для виконання виконавчих листів, та, зокрема, мала відповідати вимогам до виконавчого листа.

Згідно з пунктами 6, 7 частини першої статті 4 Закону №1404 у виконавчому документі зазначаються, зокрема, дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до змісту постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.11.2019 року, з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 209028,36 грн. (UAH). Відповідно до пунктів 3, 4 резолютивної частини постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення. Строк пред`явлення до виконання три місяці.

Отже, суд погоджується із твердженням позивача, що останнім днем строку пред`явлення виконавчого документа - постанови від 20.11.2019 року про стягнення виконавчого збору, до виконання, є 21.01.2020 року.

Суд зауважує, що жодних застережень щодо відсутності підстав для стягнення виконавчого збору під час проведення виконавчого провадження, в рамках якого таку постанову винесено, Законом №1404 не передбачено.

Крім того, згідно з положеннями пункту 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Водночас, з матеріалів справи та копій матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що постанову від 20.11.2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору пред`явлено до виконання шляхом виокремлення останньої в окреме виконавче провадження № 66530963 на підставі постанови від 16.08.2021 року про відкриття виконавчого провадження №66530963, тобто, з пропуском тримісячного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, виконавчий документ не підлягав прийняттю до виконання шляхом відкриття виконавчого провадження №66530963, з огляду на що, постанова від 16.08.2021 року про відкриття виконавчого провадження №66530963 прийнята з порушенням вимог Закону №1404 та підлягає скасуванню, як протиправна.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v." від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, про задоволення позову.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією від 10.09.2021 року №62127 на суму 908,00 грн. та квитанцією від 24.09.2021 року №37434 на суму 1 182,28 грн., позивачем сплачено судовий збір в сумі 2090 грн. 28 коп.

З огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Зокрема, у прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктами 5, 6, 7 частини першої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема: підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Відповідно до частин першої - третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, жодних доказів понесених судових витрат, передбачених частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем суду не надано.

Відповідно до частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Таким чином, з огляду на необґрунтованість та безпідставність заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про повернення останньої без розгляду заявнику.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 205, 229, 241-246, 250, 271, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поляцко А.В. про відкриття виконавчого провадження № 66530963 від 16.08.2021 року на виконання постанови по ВП № 60660301 від 20.11.2019 року по стягненню виконавчого збору.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 2090,28 грн. (дві тисячі дев`яносто грн. 28 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-б).

4. Заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повернути без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 11-б).

Повне рішення складено 04.11.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна