Справа № 357/11517/21
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 18.09.2021 року інспектором капралом батальйону патрульної поліції м.Біла Церква Конюх А.О. було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП України, якою на позивача накладено штраф в розмірі 20400грн. Вказану постанову позивач вважає незаконною, оскільки 18.09.2021 року він автомобілем не керував, оскаржувальну постанову вперше побачив 20.09.2021 року, у вигляді фотокопії, отриманої від старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області, капрала поліції Савчук О.П. Підпис позивача на оскаржувальній постанові - відсутній. Позивач зазначає, що ПДР України він не порушував, вважає оскаржувальну постанову незаконною та просив суд її скасувати і закрити адміністративну справу.

Ухвалою судді від 04.10.2021 року відкрито провадження у зазначеній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи .

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Шовкопляс С.П., позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, надав суду, як доказ, відеозапис події, просив позов задовольнити.

Відповідач не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали відзив на позов з відеозаписом події.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис події, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.09.2021 року інспектором капралом батальйону патрульної поліції м.Біла Церква УПП Конюх А.О. було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії /ЕАО № 4788132/ відповідно до якої гр. ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 20400 грн.(а.с.9).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 18.09.2021 року об 12 год.07 хв. в м.Біла Церква по вул. Театральна, 9 керував транспортним засобом марки «ВМВ Х 5» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив п.2.1 ПДР (а. с.9).

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано відеозапис з нагрудної боді-камери поліцейського та відеозапис з відеореєстратора який знаходився в службовому автомобілі.

З матеріалів відеофіксації відеорегестратора та з відеозапису нагрудної боді-камери працівниками поліції було встановлено особу позивача та вказано йому на порушення. Однак, сам факт керування позивачем транспортним засобом чи перебування в автомобілі, на вказаному відеозаписі не зафіксований.

Представник позивача суду пояснив, що 18.09.2021 року о 09:00 позивача було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 297 КК України, а в 12:19 год. цього ж дня було складено постанову за якою ОСОБА_1 притягнено до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Перебуваючи у відділку поліції, позивач не міг керувати авто. Жодних доказів в підтвердження факту керування позивачем автомобілем не надано. Натомість, є докази, що працівники поліції склали постанову ЕАО №4788132 не по факту, без будь-яких доказів, із грубим порушенням норм КУпАП.

З відзиву на позов слідує, що інспектором патрульної поліції було виявлено громадянина ОСОБА_1 біля належного йому гаражу, після проведення розшукових дій за наслідками пошкодження пам`ятника «Героям боротьби за Незалежність України», що підтверджується доданим відеозаписом з автомобільного відео реєстратора патрульного автомобілю. Даним відеозаписом доведено факт того, що біля відкритого гаражу знаходився автомобіль «BMW Х5», з номерним знаком НОМЕР_1 , який також був відкритим, та мав був бути поміщеним в гараж. Одночасно зазначили, що сам факт пошкодження пам`ятника «Героям боротьби за Незалежність України» було зафіксовано на мобільний телефон заявниці, яка стала свідком того, як після протиправних дій щодо пошкодження вказаного пам`ятника громадянин ОСОБА_1 сів до автомобіля «BMW Х5», з номерним знаком « НОМЕР_1 » та вирушив у невідомому напрямку. Даний факт пояснень свідка підтверджується доданим відеозаписом з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції, який в телефонному режимі опитував заявницю. Поряд з тим, в процесі встановлення всіх обставин справи та підтвердження факту керування громадянином ОСОБА_1 транспортним засобом, інспекторами патрульної поліції була переглянута відеофіксація з камери спостереження «Укргазбанку», що по вул. Театральна, з якої також додатково було підтверджено факт того, як ОСОБА_1 сів до належного йому авто після пошкодження пам`ятника «Героям боротьби за Незалежність України» та здійснив рух у невідомому напрямку. Відповідач зазначає, що шляхом перевірки позивача, було встановлено факт позбавлення позивача права керування за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду справі № 357/2560/21 від 15.04.2021р. Таким чином, відповідач зазначає, що факт вчинення правопорушення позивача на момент розгляду справи було доведено в повному обсязі та відсутні обставини, що могли підтвердити невинуватість у вчиненні правопорушення. Представник відповідача повідомив, що посилання позивача на ту обставину, що він побачив оскаржувану постанову 20.09.2021р. не відповідає дійсності та спростовується доданим відеозаписами з нагрудного реєстратора поліцейських відповідно до якого позивачу було неодноразово оголошено про те що ним було вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, та що за таке буде його притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач намагався перешкоджати повноцінному та всебічному розгляду справи, вів себе агресивно з висловлюванням нецензурної лайки, відмовлявся приймати участь у розгляді справи, а тому справа була розглянута за відсутності позивача, оскільки він не виявив бажання брати участь в цьому. Відповідач зазначає, що з доданих відеозаписів підтверджується факт ознайомлення з винесеною постановою та вручення її під підпис, проте позивач агресивно відмовився ознайомлюватись та отримувати копію оскаржуваної постанови. А отже, викладені пояснення позивача в його позові не відповідають дійсності та є лиш намаганням уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення. Вважають, що відповідач діяв виключно на підставі, і в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП та Інструкцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За невиконання вимог пунктів 2.1 Правил дорожнього руху передбачена адміністративна відповідальність згідно з частино четвертою статті 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача. Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Приписами пункту 2.4 Правил дорожнього руху України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи,зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті, 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення та зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 90 КАС України, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Таким чином, при вирішені питання про визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення, винесена відповідачем постанова розглядається як доказ у сукупності з іншими доказами (пояснення особи, яка притягається до відповідальності, свідків, висновки експерта, речові докази, фотоматеріали, протоколом про адміністративне правопорушення т. і.), тому не може виступати єдиним доказом, на основі якого встановлюється наявність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показниками технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 1 ст.317 КУпАП передбачено, що постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Судом встановлено, що на час розгляду цієї справи, постанова Білоцерківського міськрайонного суду №357/2560/21 3/357/1781/21 від 15.04.2021 року, яка стала підставою для винесення постанови від 18.09.2021 року, набрала законної сили.

З оглянутих в судовому засіданні відеозаписів, які вчинені працівниками поліції, не вбачається зафіксованого факту керування позивачем автомобілем, чи перебування позивача в ТЗ. Автомобіль «ВМВ Х 5» д.н.з. НОМЕР_1 в нерухомому стані зафіксований біля гаражного приміщення. Відповідач в оскаржуваній постанові не вказав на докази, зокрема, свідків, які підтвердили б обставини керування ОСОБА_1 18.09.2021року вказаним автомобілем. Позивач під час затримання та опитування заперечував факт керування автомобілем.

З оглянутих відеоматеріалів справи вбачається, що інспектор патрульної поліції склав постанову за результатами повідомлення невідомої особи, а не за результатами вчиненого правопорушення розглянув справу про адміністративне правопорушення. Представник відповідача стверджує, що постанову винесено без присутності позивача, оскільки останній вів себе агресивно.

Відповідачем була винесена постанова в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до частини 5 розділу 4 Наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», бланк якої не містить графи, в якій наводяться докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою правопорушення (позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 536/583/17 від 14.02.2018).

Дійсно, в бланку оскаржуваної постанови неможливо записати дані свідків чи вказати всі інші докази. Однак, такі докази відповідач зобов`язаний надати суду для підтвердження своєї позиції та доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, доведення наявності в діях особи складу правопорушення.

При цьому, відповідачем суду надано відзив з письмово викладеною позицією у справі та відео-зображення автомобіля «ВМВ Х 5» д.н.з. НОМЕР_1 біля гаража.

Натомість, представник позивача надав суду відеозапис подій від 18.09.2021 року, де зафіксовано затримання позивача за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, спілкування працівників поліції з позивачем з даного приводу та відсутність будь-яких даних щодо керування позивачем ТЗ в той день. Відеофіксація вчинялася працівниками поліції. Вказані докази відповідачем не спростовано в належний спосіб.

Відтак, суд вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач не надав належних доказів, які б підтвердили вказані в оскаржуваній постанові обставини та спростовували твердження позивача. Надані суду як позивачем так і відповідачем матеріали підтверджують, що відео-фіксація велася тривалий час, з перервами, але на жодному із наданих фрагментів не зафіксований позивач за кермом автомобіля.

При цьому, пунктом 3.3. Розділу ІІІ Інструкції Про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 № 100, передбачено, що з моменту зупинки транспортного засобу до закінчення спілкування інспектора з водієм зупиненого авто безперервно здійснюється запис на нагрудну камеру поліцейського.

Таким чином, матеріали справи не містять належних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного порушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАО № 4788132 від 18.09.2021 року в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП та закриття провадження у справі в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у сумі 454 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 24.09.2021 року.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню та, враховуючи зазначені норми КАС України, з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню судовий збір в сумі 454 грн. на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч.4 ст.126, ст.ст.280, 283,284, 293 КУпАП, ст.ст. 2,6,19,77,78,159,242-246,250,286, 293,295 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову серії ЕАО № 4788132 року, ухвалену 18.09.2021 року інспектором Батальйону патрульної поліції в м.Біла Церква УПП у Київській області Департаменту патрульної поліції Конюх А.О. - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: 03048, м.Київ, Солом`янський район, вул.Федора Ернста 3, ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 454 грн. 00 коп. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення надруковано 05.11.2021 року в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. Я. Ярмола