Справа № 480/5217/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 р.Справа № 480/5217/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.07.2021, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 29.07.21 по справі № 480/5217/19

за позовом: Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання»

до Північного Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків, третя особа Головне управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в:

12.12.2019 року позивач Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі АТ «Сумське НВО», підприємство) звернулося до суду з позовом яким просить скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДПС, винесених на підставі висновків акта від 30.07.2019 року № 56/28-10-50-16-07/05747991 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» ()» (далі актв перевірки):

- від 28.08.2019 року № , яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткуванням податку на прибуток за півріччя 2016 року на суму 4.600,00 грн, три квартали 2016 року на суму 4.600,00 грн, 2016 рік на суму 4.600,00 грн, 1 квартал 2017 року на суму 4.600,00 грн, півріччя 2017 року на суму 64.030,00 грн, три квартали 2017 року на суму 64.713,00 грн, 2017 рік на суму 64.713,00 грн, 1 квартал 2018 року на суму 91.678.604,00 грн, півріччя 2018 року на суму 79.057.555,00 грн, три квартали 2018 року на суму 66.436.505,00 грн, 2018 рік на суму 59.365.671,00 грн, 1 квартал 2019 року на суму 51.683.744,00 грн;

- від 28.08.2019 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку, у загальному розмірі 61.939,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 15.484,75 грн;

- від 28.08.2019 року № , яким застосовано штраф у загальному розмірі 24.498,20 грн за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 Податкового кодексу України (далі ПК України) податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 48.996,40 грн;

- від 28.08.2019 року № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, у розмірі 22.251.522,47 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року адміністративний позов АТ «Сумське НВО» задоволено частково, а саме, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 28.08.2019 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальному розмірі 61.939,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 15.484,75 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам контролюючого органу щодо відсутності реального факту вчинення господарських операцій по взаємовідносинах позивача з ПВП «ІНСТРУМЕНТ-СЕРВІС» з іноземними інвестиціями (), ТОВ «ІТЦ «ДІАКОН» (), ТОВ «ХІМПОСТАЧ УКРАЇНА» (), оскільки за результатами опрацювання узагальненої податкової інформації відносно останніх та їх контрагентів по ланцюгу постачання, з посиланням на низку досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, встановлено здійснення господарської діяльності, спрямованої на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту.

06.10.2021 року позивачем подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2021 року зазначена апеляційна скарга АТ «Сумське НВО» була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

Враховуючи, що вимоги ухвали суду від 07.10.2021 року у встановлений судом строк позивачем виконані не були, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2021 року апеляційну скаргу АТ «Сумське НВО» повернуто скаржнику.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що АТ «Сумське НВО» () пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу юридичної особи, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і знаходиться на обліку як платник податків, зборів (обов`язкових платежів) в Офісі великих платників податків Державної фіскальної служби (т.1 а.с.120-122).

На підставі направлень, виданих Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби від 20.05.2019 року № 101, № 102, № 103, № 104, № 105, від 05.06.2019 року № 131, № 132, від 20.06.2019 року № 138, відповідно до плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок на 2019 рік, затвердженого наказом в.о. голови ДФС України від 08.05.2019 року № 997, проведена документальна планова виїзна перевірка АТ «Сумське НВО» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2016 року по 31.03.2019 року, валютного законодавства за період з 01.04.2016 року по 31.03.2019 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 року по 31.03.2019 року, іншого законодавства за період з 01.04.2016 року по 31.03.2019 року.

За результатами проведеної перевірки, контролюючим органом складено акт перевірки від 30.07.2019 року № 56/28-10-50-16-07/05747991 (т.1 а.с.62-119).

На підставі висновків акту перевірки, контролюючим органом було винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 28.08.2019 року № , яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткуванням податку на прибуток за півріччя 2016 року на суму 4.600,00 грн, три квартали 2016 року на суму 4.600,00 грн, 2016 рік на суму 4.600,00 грн, 1 квартал 2017 року на суму 4.600,00 грн, півріччя 2017 року на суму 64.030,00 грн, три квартали 2017 року на суму 64.713,00 грн, 2017 рік на суму 64.713,00 грн, 1 квартал 2018 року на суму 91.678.604,00 грн, півріччя 2018 року на суму 79.057.555,00 грн, три квартали 2018 року на суму 66.436.505,00 грн, 2018 рік на суму 59.365.671,00 грн, 1 квартал 2019 року на суму 51.683.744,00 грн (т.1 а.с.32);

- від 28.08.2019 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку, у загальному розмірі 61.939,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 15.484,75 грн (т.1 а.с.34);

- від 28.08.2019 року № , яким застосовано штраф у загальному розмірі 24.498,20 грн за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 Податкового кодексу України (далі ПК України) податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 48.996,40 грн (т.1 а.с.36);

- від 28.08.2019 року № , яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, у розмірі 22.251.522,47 грн (т.1 а.с.38).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податково повідомлення-рішення від 28.08.2019 року № , суд першої інстанції прийшов до висновку про реальність господарських операцій з ПВП «ІНСТРУМЕНТ-СЕРВІС» з іноземними інвестиціями (), ТОВ «ІТЦ «ДІАКОН» (), ТОВ «ХІМПОСТАЧ УКРАЇНА» (), що є свідченням добросовісності платника при здійсненні спірних господарських операцій, а тому висновок контролюючого органу про завищення АТ «Сумське НВО» суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, є помилковим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст. 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволення позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 14.1.181 ст. 14 ПК України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 ст. ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Порядок формування податкового кредиту передбачений ст. 198 ПК України.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/ розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтвердженими митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум по вищезазначеним господарським операціям до таких, які підлягають оподаткуванню та формування податкового кредиту ПДВ, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абз. 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст. 9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині доводів контролюючого органу про правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 28.08.2019 року № , колегія суддів зазначає наступне.

Підставами для прийняття оскаржуваного рішення, є висновки акта перевірки, відповідно до яких встановлено порушення АТ «Сумське НВО» п.185.1 ст.185, п.186.3 ст.186, п.187.8 ст.187, п.190.2 ст.190, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.208.2 ст.208, п.208.3 ст.208. п. 200.1, п.200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на загальну суму 61.939,00 грн, в тому числі за листопад 2017 року на суму 35.768,00 грн, за грудень 2017 року на суму 14.148,00 грн, за січень 2018 року на суму 12.023,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини із ПВП «ІНСТРУМЕНТ-СЕРВІС» з іноземними інвестиціями (), ТОВ «ІТЦ «ДІАКОН» (), ТОВ «ХІМПОСТАЧ УКРАЇНА» ().

Так, вказуючи про безпідставність формування АТ «Сумське НВО» податкового кредиту за результатами господарських взаємовідносин із ПВП «ІНСТРУМЕНТ-СЕРВІС» з іноземними інвестиціями (), ТОВ «ІТЦ «ДІАКОН» (), ТОВ «ХІМПОСТАЧ УКРАЇНА» (), контролюючий орган посилається на фіктивність укладених правочинів та безтоварний характер проведених господарський операцій, тобто таких, які спрямовані на надання податкової вигоди третім особам з метою ухилення від сплати податків до бюджетів.

Такі висновки ґрунтуються на актах про неможливість проведення перевірки контрагентів-постачальників по ланцюгу постачання, довідках про відсутність вказаних підприємств за податковою адресою, пояснень осіб контрагентів постачальників позивача в ході розслідування кримінального провадження, що на думку перевіряючих свідчать про ймовірність здійснення ризикових операцій по ланцюгу постачання контрагентами - постачальниками АТ «Сумське НВО» до кінцевого споживача.

Щодо взаємовідносин позивача з ПВП «ІНСТРУМЕНТ-СЕРВІС» з іноземними інвестиціями, колегією суддів встановлено наступне.

22.01.2013 року між ПВП «ІНСТРУМЕНТ-СЕРВІС» з іноземними інвестиціями (Постачальник) та ПАТ «Сумське НВО ім. Фрунзе» (Покупець) (далі - АТ «Сумське НВО») укладено договір № 3/1200475, відповідно до п. 1.1. умов якого, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти та оплати на умовах даного Договору продукцію, найменування та кількість якого вказані у Специфікаціях (додатках до Договору), які є невід`ємною частиною Договору (т.4 а.с.194-196).

Згідно із п. 2.1. договору, загальна вартість Договору складає 120.000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% 20.000,00 грн і визначається як загальна вартість товару, поставленого у відповідності до специфікацій (додатків) Договору, включає в себе вартість товару та витрати в залежності від умов поставки.

Відповідно до додаткової угоди від 05.11.2014 року № 1, додаткової угоди від 28.09.2015 року № 2, додаткової угоди від 01.11.2016 року № 3, до договору від 22.01.2013 року № 3/1200475 вносились зміни (т.4 а.с.197-200).

Відповідно до переліку товару зазначеного у специфікації від 01.09.2016 року № 6 до договору від 22.01.2013 року № 3/1200475, Постачальником поставлялась наступна продукція: клейма букв № 6 (ДСТУ 25726-83) у кількості 2 шт., клейма букв № 12 (ДСТУ 25726-83) у кількості 2 шт., клейма літерні № 12 (ДСТУ 25726-83) у кількості 2 шт. (т.4 а.с.201).

На підтвердження реальності виконання умов укладеного договору від 22.01.2013 року № 3/1200475, підприємством надано наступні документи: видаткову накладну від 29.09.2016 року № РН-00360 на загальну суму 5.520,00 грн, прибутковий ордер від 06.10.2016 року № 92216, платіжне доручення від 21.09.2016 року № 10996 на загальну суму 5.520,00 грн (т.4 а.с.202, 203, 205).

Товар доставлено послугами ТОВ «НОВА ПОШТА» відповідно експрес-накладної від 03.10.2016 року № 5775 (дата прибуття 04.10.2016 року) з м. Дніпро ПВП «ІНСТРУМЕНТ- СЕРВІС» з іноземними інвестиціями, отримано представником одержувача Афанасьєв М.І. 05.10.2016 року у м. Суми. Кількість місць 1, повний опис відправлення - «Інструменти» (т.4 а.с.204).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ІТЦ «ДІАКОН» з іноземними інвестиціями, колегією суддів встановлено наступне.

29.11.2013 року між ТОВ «ІТЦ «ДІАКОН» (Продавець) та АТ «Сумське НВО» (Покупець) укладено договір № 02-13/13, відповідно до п. 1.1. умов якого, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти та оплати на умовах даного Договору продукцію, найменування та кількість якого вказані у Специфікаціях (додатках до Договору), які є невід`ємною частиною Договору (т.4 а.с.184).

Згідно із п. 2.1. договору, поставка товару частинами (партіями) допускається. Продавець поставляє товар (партію товару) автомобільним транспортом Покупця на умовах СРТ склад Покупця (м. Суми), якщо інше не передбачене Специфікацією, в строки вказані у Специфікації на партію товару. Поставка здійснюється згідно «ІНКОТЕРМС 2000».

Відповідно до переліку товару зазначеного у специфікації від 20.03.2017 року № 22 до договору від 22.01.2013 року № 02-13/13, Продавцем поставлялась наступна продукція: плівка AGFA F8 NIF 30x40 см, 100 листів (Бельгія) у кількості 2 пачки, плівка INDUX R7 NIF 30x40 см, 50 листів (Чехія) у кількості 2 пачки, проявник KODAK кан. 5 л (Німеччина) у кількості 3 шт., фіксаж KODAK кан. 5 л (Німеччина) у кількості 3 шт., проявник AGFA G128 кан. 5 л (Бельгія) у кількості 1 шт. (т.4 а.с.185).

На підтвердження реальності виконання умов укладеного договору від 29.11.2013 року № 02-13/13, підприємством надано наступні документи: видаткову накладну від 08.06.2017 року № Д-00000043 на загальну суму 64.980,00 грн; прибуткові ордери від 12.06.2017 року № 81185 та від 12.06.2017 року № 82210; сертифікати якості; платіжні доручення від 11.08.2017 року № 22639 на загальну суму 32.490,00 грн та від 06.06.2017 року № 20114 на загальну суму 32.490,00 грн (т.4 а.с.186-190, 193).

Товар доставлено послугами ТОВ «НОВА ПОШТА» відповідно експрес накладних від 08.06.2017 року № 9682, № 9889, № 9797, отримано 09.06.2017 року, відправник ТОВ «ІТЦ «ДІАКОН» (відділення № 15 м. Харків), одержувач ПАТ «Сумське НВО» (Черняк Н.С.), назва вантажу - «запчастини до ВПТ» (т.4 а.с.191-192).

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ХІМПОСТАЧ УКРАЇНА», колегією суддів встановлено наступне.

18.07.2016 року між ТОВ «ХІМПОСТАЧ УКРАЇНА» (Продавець) та АТ «Сумське НВО» (Покупець) укладено договір № 0720/1, відповідно до п. 1.1. умов якого, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти та оплати на умовах даного Договору продукцію, найменування та кількість якого вказані у Специфікаціях (додатках до Договору), які є невід`ємною частиною Договору (т.4 а.с.206-210).

Згідно із п. 2.1. договору, поставка товару здійснюється партіями, узгодженими сторонами в специфікаціях. Продавець поставляє партію товару автомобільним транспортом Покупця на умовах СРТ (м. Суми)., якщо інше не передбачено специфікацією на конкретну партію товару, в строки, обговорені в специфікаціях на конкретну партію товару. Поставка здійснюється згідно «ІНКОТЕРМС-2000». Якщо умови договору протирічать умовам «ІНКОТЕРМС-2000» - діють умови договору.

Відповідно до переліку товару зазначеного у специфікації від 07.06.2017 року № 13 до договору від 20.07.2016 року № 0720/1, Продавцем поставлялась наступна продукція: втулка Ф-4 100х66х60 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2015) у кількості 3,352 кг, втулка Ф-4 114х69х60 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2015) у кількості 1,160 кг, втулка Ф-4 175х140х60 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2015) у кількості 1,940 кг, втулка Ф-4 378х325х80 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2015) у кількості 5,000 кг (т.4 а.с.211).

Також, відповідно до переліку товару зазначеного у специфікації від 11.07.2017 року № 14 до договору від 20.07.2016 року № 0720/1, Продавцем поставлялась наступна продукція: втулка Ф-4 183х127х60 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2015) у кількості 16,500 кг (т.4 а.с.212).

Крім того, згідно із переліком товару зазначеного у специфікації від 17.08.2017 року № 15 до договору від 20.07.2016 року № 0720/1, Продавцем поставлялась наступна продукція: стержень Ф-4 36х310 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2015) у кількості 1,600 кг, стержень Ф-4 30х400 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2016) у кількості 1,600 кг, стержень Ф-4 40х410 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2017) у кількості 1,150 кг, втулка Ф-4 46х14х30 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2018) у кількості 0,400 кг, втулка Ф-4 65х40х50 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2019) у кількості 2,700 кг, втулка Ф-4 46х26х30 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2020) у кількості 0,600 кг, втулка Ф-4 107х79х120 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2021) у кількості 1,100 кг, втулка Ф4УВ20 53х24х50 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2022) у кількості 0,300 кг, втулка Ф4УВ20 67х36х60 (КОД 3904) (ДСТУ ТУ У 22.2-1:2023) у кількості 0,330 кг (т.4 а.с.213).

На підтвердження реальності виконання умов укладеного договору від 20.07.2016 року № 0720/1, підприємством надано наступні документи: видаткові накладні від 09.08.2017 року № 80906 на загальну суму 819,50 грн, від 01.06.2017 року № 60103 на загальну суму 12.672,00 грн; прибуткові ордери від 14.08.2017 року № 81292, від 06.06.2017 року № 81180; платіжні доручення від 21.11.2017 року № 26912 на загальну суму 819,50 грн, від 16.05.2017 року № 19322 на загальну суму 6.336,00 грн, від 11.07.2017 року № 21397 на загальну суму 6.336,00 грн (т.4 а.с.214, 215, 217-219, 221).

Товар доставлено послугами TOB «НОВА ПОШТА» відповідно експрес-накладної від 01.06.2017р року № 6116, відправник ТОВ «ХІМПОСТАЧ Україна», отримано 06.06.2017 року, назва вантажу - «Пластик», кількість місць - 2 та відповідно до експрес-накладної від 09.08.2017 року № 5999, відправник ТОВ «ХІМПОСТАЧ Україна», отримано 11.08.2017 року, назва вантажу - «Фотопласт», кількість місць 2 (т.4 а.с.216, 220).

Надаючи оцінку зазначеним доказам, колегія суддів приходить до висновку що позивачем підтверджено факт реальності господарських операцій із ПВП «ІНСТРУМЕНТ-СЕРВІС» з іноземними інвестиціями, ТОВ «ІТЦ «ДІАКОН» та ТОВ «ХІМПОСТАЧ УКРАЇНА», що є свідченням добросовісності платника при здійсненні спірних господарських операцій, а тому висновок контролюючого органу про завищення АТ «Сумське НВО» суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, є помилковим.

Стосовно посилань контролюючого органу у відзиві на позовну заяву, апеляційній скарзі та в акті перевірки на те, що при перевірці позивача використана наявна у контролюючого органу податкова інформація стосовно його контрагентів, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Крім того, колегія суддів зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, положень Кодексу адміністративного судочинства України, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 КК України та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Також колегія суддів зазначає, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.

В той же час, порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 30.05.2019 року по справі № 820/1009/17, від 03.04.2020 року по справі № 160/4200/19, від 10.04.2020 року по справі № 440/1082/19, від 16.04.2020 року по справі № 805/5017/15-а.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність в даному випадку доводів контролюючого органу.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами ПВП «ІНСТРУМЕНТ-СЕРВІС» з іноземними інвестиціями, ТОВ «ІТЦ «ДІАКОН», ТОВ «ХІМПОСТАЧ УКРАЇНА» при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства.

Також колегія суддів зауважує, що ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів

Крім того, колегія суддів вказує про безпідставність посилань контролюючого органу на ухвали районних судів та наявність вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018 року по справі № 761/11940/18 відносно посадової особи ТОВ «Івамар Трейд», оскільки зміст вказаних судових рішень не містить оцінки господарських операцій, що виникли між позивачем та його контрагентами та їх взаємовідносин у перевіряємий період, а висновки контролюючого органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ґрунтуються на проведенні контрагентами позивача транзитних фінансових потоків, повністю спростовуються дослідженими колегією судів доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право АТ «Сумське НВО» на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання зазначених господарських операцій позивачем було надано копії видаткових та податкових накладних, а також проведено оплату послуг, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких мітяться в матеріалах справи. В свою чергу, відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Відтак, колегія суддів вважає, що господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими та іншими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану підприємства, що підтверджує наявність руху його активів.

Крім того, для віднесення відповідних сум податків, сплачених в ціні товару, до податкового кредиту, в розумінні Податкового кодексу України, не передбачається обов`язкова умова про сплату цих сум до бюджету контрагентами. Якщо контрагент не виконав своїх зобов`язань по належному формуванню первинних документів для підтвердження податкового кредиту або зобов`язання з податку на додану вартість, то це не може тягнути відповідальності та негативних наслідків саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість та має всі документальні підтвердження його розміру.

Даний висновок також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що «платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності».

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДПС від 28.08.2019 року № .

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судомвідповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального .

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС в особі Харківського управління Офісу великих платників податків ДПС без задоволення, а судове рішення без змін.

Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Північного Міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 по справі №480/5217/19 в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 04.11.2021 року