Справа № 160/10294/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
24.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
-визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні позивачу з 23.04.2021 пенсії згідно із ст.50-1 Закону України Про прокуратуру;
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування періоду роботи з 03.12.1996 по 20.10.2000 р. на посаді консультанта Павлоградського міського суду Дніпропетровської області до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1, 56 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 року, а також необчислення, не призначення та невиплату пенсії;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію згідно із ст.50-1 Закону України Про прокуратуру з 14.08.2020, виходячи із розрахунку 90% від розміру заробітної плати відповідно до довідок про складові заробітної плати, виданих Прокуратурою Дніпропетровської області від 16.04.2021 № 18-12 вих 21 відповідно до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-111 без обмеження максимального розміру пенсії та довічно здійснювати належні мені виплати пенсії за вислугу років щомісячно.
Позивач вважає, що пенсія за вислугу років повинна бути призначена їй з моменту виникнення права на пенсію, оскільки у неї наявний 20 літній стаж роботи в органах прокуратури.
Також позивач зазначає, що на момент вступу на службу до органів прокуратури була чинною ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001), яка передбачала право на пенсію за вислугу років за умови наявності стажу роботи в органах прокуратури понад 20 років на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, а тому відповідачем неправомірно застосовано у відношенні до неї нову редакцію Закону України "Про прокуратуру", яка суттєво звужує права та гарантії на належний соціальний захист.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
13.07.2021 та 12.08.2021 відповідачем до суду подано відзив, у якому останній, заперечуючи проти позову, просив у його задоволенні відмовити з тих підстав, що станом на час звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивач не мала достатнього стажу роботи для призначення їй пенсії відповідно до вимог Закону України "Про прокуратуру".
Щодо зарахування періоду з 03.12.1996 по 20.10.2000 на посаді консультанта Павлоградського міського суду Павлоградської області до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1, 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 зазначив наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VІІ «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, робота на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.
Так, відповідно до трудової книжки, серії НОМЕР_1 , у період з 01.09.1990 по 27.06.1994 позивач навчалась у Павлоградському машинобудівному технікумі, з 03.12.1996 по 20.10.2000 працювала на посаді консультанта Павлоградського міського суду Дніпропетровської області.
До заяви про призначення пенсії за вислугу років від 14.08.2020 та від 23.04.2021 диплом або довідку про період навчання у вищих навчальних закладах та отримання вищої юридичної освіти надано не було, а тому врахувати період роботи з 03.12.1996 по 20.10.2000 на посаді консультанта Павлоградського міського суду Дніпропетровської області до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» немає законних підстав.
Щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» виходячи із розрахунку 90% від розміру заробітної плати без обмеження максимального розміру та довічно здійснювати належні виплати пенсії за вислугу років щомісячно, відповідачем вказано наступне.
Згідно розрахунку стажу (форма РС-право), загальний страховий стаж роботи ОСОБА_1 (станом на 14.08.2020) становить -26 років 6 місяців 3 дні, у тому числі стаж роботи за вислугу років на посадах прокурорів 15 років 10 місяців 22 дні, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ (менше 24 років 6 місяців).
Відповідачем відмовлено у призначенні пенсії , а тому спору щодо відсоткового розміру пенсії та обмеження максимальним розміром не існувало на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.
Відповідачем також вказано, що довідки про складові заробітної плати, видані Прокуратурою Дніпропетровської області від 16.04.2021 №18-12вих.21 не можуть бути враховані при призначенні пенсії відповідно до заяви від 14.08.2020, оскільки на час первинного звернення, зазначеної довідки не існувало.
20.07.2021 позивачем надано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить:
-визнати протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні позивачу з 23.04.2021 пенсії згідно із ст.50-1 Закону України Про прокуратуру;
- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування періоду роботи з 03.12.1996 по 20.10.2000 р. на посаді консультанта Павлоградського міського суду Дніпропетровської області до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1, 56 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 року, а також необчислення, не призначення та невиплату пенсії;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію згідно із ст.50-1 Закону України Про прокуратуру з 23.04.2021, виходячи із розрахунку 90% від розміру заробітної плати відповідно до довідок про складові заробітної плати, виданих Прокуратурою Дніпропетровської області від 16.04.2021 № 18-12 вих 21 відповідно до ст.50-1 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-111 без обмеження максимального розміру пенсії та довічно здійснювати належні мені виплати пенсії за вислугу років щомісячно.
В обгрунтування заяви про уточнення позовних вимог, вказано, що в резолютивній частині позову помилково у п. 4 вказано, про призначення пенсії з 14.08.2020, що є опечаткою, а тому, вірною датою призначення пенсії є 23.04.2021.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
З матеріалів справи встановлено, що позивач працює в органах прокуратури з 30.11.2001, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .
У трудовій книжці позивача наявна, зокрема, наступна інформація про:
- 30.11.2001 призначена на посаду старшого помічника прокурора м. Павлограда Н-з №1136 від 30.11.2001;
- 16.04.2002 призначена на посаду помічника прокурора м. Павлограда Н-з №366 від 16.04.2002;
-05.01.2011 призначена старшим помічником Павлоградського міжрайонного прокурора Н-з пр-ра обл. №03 від 04.01.2011;
- 08.02.2011 прийняла присягу працівника прокуратури;
- 08.06.2012 -переведена старшим прокурором Павлоградської міжрайонної прокуратури Н-з пр-ра обл. №1143 від 08.06.12;
- 12.04.2013 переведена старшим прокурором Павлоградської прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Н-з пр-ра обл. №594к5 від 12.04.2013;
- 17.07.2014 призначена прокурором прокуратури м. Вільногірськ наказ пр-ра обл. №1914к від 17.08.14;
- 15.12.2015 призначена прокурором Вільногірського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури наказ пр обл. від 14.12.2015 №2685к;
- 13.04.2016 переведена на посаду прокурора Павлоградської місцевої прокуратури наказ пр. обл. від 13.04.2016 №426к;
- 15.03.2021 переведена на посаду прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області наказ від 12.03.2021 №500к.
Як вбачається з матеріалів справи, вперше ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років 14.08.2020.
23.04.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.04.2021 №63 позивачу відмовлено у призначені пенсії за вислугу років. Рішення обгрунтовано відсутністю необхідної вислуги -25 років.

Також у рішенні вказано, що відповідно до ч. 1 ст. 86 закону №1697-VІІ право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку мають прокурори за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема з 1 жовтня 2020 і пізніше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Відповідно до наданих документів вислуга років складає 15 років 10 місяців 22 дні, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів -15 років 10 місяців 22 дні.

Як вбачається зі змісту рішення відповідача, до вислуги років не враховано періоди з 22.11.1994 по 21.11.1996, з 03.12.1996 по 21.10.2000, оскільки частиною 6 статті 86 закону №1697-VІІІ передбачено зарахування до вислуги років часу роботи на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.

Крім того, відповідач листом від 19.05.2021 за №16425-13327/З-01/8-0400/21 повідомив позивача про те, що рішенням від 28.04.2021 №63 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» через відсутність необхідної вислуги 25 років.

Крім того, у листі від 19.05.2021 відповідач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку мають прокурори за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 у період з 01.09.1990 по 27.06.1994 позивач навчалась у Павлоградському машинобудівному технікумі. Документи про навчання у інших навчальних закладах позивачем не надано.

Довідки про перебування у відпустках по догляду за дітьми 28.04.2003 та 16.01.2014 років народження до досягнення ними трирічного віку також не надано.

Отже, періоди роботи з 22.11.1994 по 21.11.1996 та з 03.12.1996 по 21.10.2000 на посадах державного службовця та періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку до вислуги років не враховано.

В листі від 19.05.2021 відповідач також зазначає, що згідно наданих документів вислуга років складає 15 років 10 місяців 22 дні , у тому числі стаж роботи на прокурорських посадах -15 років 10 місяців 22 дні.

Не погодившись із відмовою у призначені пенсії за вислугу років та неврахуванням періоду роботи з 03.12.1996 по 20.10.2000 на посаді консультанта Павлоградського міського суду Дніпропетровської області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час звернення позивача за призначенням пенсії набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII (далі по тексту - Закон № 1697-VII).

У зв`язку з набранням чинності зазначеним Законом втратили чинність положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

У свою чергу, статтею 86 Закону№ 1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років.

Так, відповідно до ч.1 ст.86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії вислуга років позивача складала 15 років 10 місяців 22 дні, у тому числі стаж роботи на прокурорських посадах 15 років 10 місяців 22 дні, що є недостатнім для призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до ст.86 Закону №1697-VII.

Виходячи з положень частини 2 статті 19 Конституції України про обов`язок органів державної влади, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у відповідача відсутні законодавчі підстави для призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України №1789 від 05.11.1991 «Про прокуратуру» в період коли ця норма вже не діє.

З доводів заявленого позову вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час її роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

З такими доводами позивача суд не погоджується з таких підстав.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001 (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) до 01.10.2011 (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26.07.2001 до 01.10.2011 мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст.22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніш виникло).

У спірному випадку, позивач, у період часу з 26.07.2001 по 01.10.2011 не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у вказаній редакції).

Оскільки, позивач не набув такого права, то не можливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу існуючого права, але у позивача такого права не існувало.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивача щодо звуження змісту та обсягу її права на призначення пенсії за вислугу років.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Головного Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області щодо неврахування періоду роботи з 03.12.1996 по 20.10.2000 р. на посаді консультанта Павлоградського міського суду Дніпропетровської області до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1, 56 Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 року, суд зазначає наступне.

Вказана норма частини 6 ст. 86 Закону № 1697 дає підстави для висновку, що умовою зарахування до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, часу роботи на посадах державних службовців, є як наявність кваліфікаційних вимог у вигляді вищої юридичної освіти для такої посади, так і фактична наявність у особи, що займає таку посаду, вищої юридичної освіти. Тобто, час роботи на посадах державних службовців, які займають особи без вищої юридичної освіти, не може бути зарахованим до вказаної вислуги років.

Як свідчать матеріали справи позивач у спірний період працювала: з 03.12.1996 по 20.10.2000 на посаді консультанта Павлоградського міського суду Дніпропетровської області до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 у спірний період позивач навчалась у Павлоградському машинобудівному технікумі. Документів, що підтверджують отримання вищої освіти за вказаний період позивачем до суду до разом із заявою про призначення пенсії від 23.04.2021 не надано.

Оскільки позивач працювала на посадах державного службовця 03.12.1996 по 20.10.2000, але не мала вищої юридичної освіти, то відповідач, зробив обґрунтований висновок про відмову позивачу зарахувати такий стаж до вислуги років, відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону №1697 та відмовив у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю у позивача 24 років 6 місяців стажу, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років на час її звернення з такою заявою до відповідача.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідач при відмові позивачу у призначенні пенсії згідно статті 50-1 закону України «Про прокуратуру» та при неврахуванні періоду роботи з 03.12.1996 по 20.10.2000 на посаді консультанта Павлоградського міського суду Дніпропетровської області до стажу, який дає право на пенсію за вислугу років діяв в межах своїх повноважень і відповідно до закону, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж для призначення пенсії за вислугу років, а тому позивачу у задоволенні позову необхідно відмовити.

Разом з тим, оскільки у задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

У зв`язку з перебуванням судді Захарчук-Борисенко Н.В. з 09.08.2021 по 01.09.2021 у щорічній відпустці, справу розглянуто 02.09.2021.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко