Справа № 640/11905/21
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Київ

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києі про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києі (далі - відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №403 о/с від 01.04.2021 Головного управління Національної поліції в м. Києві в частині звільнення оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції ОСОБА_1 , на підставі пункту 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції України на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2021 року без вирахування податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є таким, що не відповідає матеріальним та процесуальним нормам права, та таким, що винесене без з`ясування всіх обставин справи, а також з наданням невірної оцінки доказам у справі. Зокрема апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано той факт, що висновок службового розслідування є упередженим, не відповідає обставинам справи, отриманим в ході службового розслідування доказам, які суперечать висновкам дисциплінарної комісії.

Апелянт вважає, що накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції не відповідає вимогам Дисциплінарного статуту Національної поліції України, свідчить про формальний та упереджений підхід керівництва Головного управління Національної поліції у м.Києві до проведення службової перевірки, що призвело до безпідставного порушення прав позивача і не може бути підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив проступок, який підриває авторитет Національної поліції України з подальшим проходженням служби в ній. Відповідач зазначив, що доводи апеляційної скарги щодо протиправності наказу ГУНП у м.Києві від 12.03.2021 №250 є необґрунтованими, оскільки не містять пояснень про обставини події, що стала предметом службового розслідування, заперечень щодо встановлених порушень тощо, а зводяться до цитування Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Апеляційна скарга не містить спростувань висновків суду першої інстанції, її зміст зводиться виключно до вибіркового цитування норм матеріального права та переоцінки доказів, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 перебував на службі в поліції.

Як свідчать матеріали справи, заступнику Голови НПУ - начальнику ГУНП у м. Києві було подано інформаційну довідку від 13.02.2021 № 495/125/26/01-2021, складену начальником управління кадрового забезпечення ГУНП у м. Києві, в якій зазначено, що 13.02.2021 по вул. Добрий Шлях, 12 у м. Києві, екіпажем "Рубін-0105" було зупинено автомобіль марки "RENAULT SCENIC", номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація республіки Болгарія), під керуванням оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, йому було запропоновано пройти освідування за допомогою спеціального технічного засобу "Drager Alcotest", однак від проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відмовився, у зв`язку з чим його було доставлено на освідування до КМНКЛ "Соціотерапія". Відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення складено адміністративні протоколи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Вказані події стали підставами для проведення службового розслідування.

На підставі наказу ГУНП у м. Києві від 16.02.2021 № 291 проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення ПДР та порушення службової дисципліни оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками проведеного розслідування 09.03.2021 складено висновок, який затверджений заступником Голови Національної поліції Україи -начальником Головного управління Національної поліції у м.Києві генералом поліції третього рангу ОСОБА_2 , та згідно якого відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, знайшли своє підтвердження.

У ході службового розслідування дисциплінарна комісії дійшла висновку про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, несумісного з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п. 6 та 13 ч. 3 ст. 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", абзацу 2 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України, дисциплінарною комісією рекомендовано до оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом заступника Голови - начальника Головного управління генерал поліції від 12.03.2021 року №250 "Про застосування дисциплінарного стягнення до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 " за вчинення дисциплінарного проступку на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказ від 12.03.2021 року №250 "Про застосування дисциплінарного стягнення до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 " реалізовано наказом Головного управління Національної поліції у м.Києві від 01.04.2021 року "Щодо особового складу", яким відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції, 01 квітня 2021 року, встановивши щомісячну премію за березень 2021 року в розмірі 0 відсотків. Підстави: наказ Головного управління Національної поліції у м.Києві "Про застосування дисциплінарного стягнення до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 " від 12.03.2021 року №250 та довідка управління логістики та матеріально-технічного забезпечення №91".

Позивач не погоджуючись з правомірністю притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільненням зі служби в поліції звернувся до суду.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною 1 статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Виходячи зі змісту присяги поліцейського, яку він складає при вступі на службу в поліції, можна зробити висновок, що поведінка поліцейського має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових стосунках з людьми не допускати проявів жорстокого або принизливого ставлення до людей, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 804/8515/17.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський, серед іншого, повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

- неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку;

- інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Виходячи з наведеного, поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Згідно ч. 1, 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з п. 6 ч. 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджений Дисциплінарний статут національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського:1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно зі ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частинами 1 та 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Частиною 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно ч. 4 ст. 19 Дисциплінарного статуту, обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості (ч. 6 ст. 19 Дисциплінарного статуту).

З викладеного слідує, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Зазначені у статті 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Як вбачається з наказу від 12.03.2021 року №250 "Про застосування дисциплінарного стягнення до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ", останній прийнято за наслідками проведення службового розслідування у зв`язку з порушенням позивачем вимог п. 6 та 13 ч. 3 ст. 1 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", абзацу 2 п. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України.

Так за наслідками службового розслідування було прийнято висновок, яким було встановлено, що 12.02.2021 о 22:00 автопатрулем Управління патрульної поліції в місті Києві "Рубін-0105", у складі інспектора Лисака В.В. та поліцейського Школяренка Ю.А., по вул. Добрий Шлях, 12 у м. Києві, було зупинено автомобіль марки "RENAULT SCENIC", номерний знак НОМЕР_1 (реєстрація республіки Болгарія), під керуванням оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Під час перевірки документів у ОСОБА_1 поліцейські встановили, що він перебував з ознаками алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 у присутності свідків від проходження огляду відмовився, у зв`язку з чим його було доставлено на освідування до КМНКЛ "Соціотерапія".

Поліцейськими відносно ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення складено адміністративні протоколи за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зокрема за порушення вимог п.2.5 ПДР відносно позивача складено протокол серії ДПР 18 №046048 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Протокол серії ДПР 18 №046048 було направлено до Голосіївського районного суду м.Києва.

Судом встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року у справі № 752/7147/21, яку залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 травня 2021 року, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Під час розгляду справи №752/7147/21 суди встановили, що 12.02.2021 року о 22 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 , в м. Києві по вул. Добрий шлях керував автомобілем «Рено», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В рамках вказаної справи суди дійшли висновку, що в сукупності вина ОСОБА_1 підтверджується відомостями, відміченими в протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 046048, від 12.02.2021 року, який на момент розгляду в суді не скасовано та не визнано дії працівника поліції по його складанню незаконними, також вина підтверджується письмовими поясненнями свідків відмови ОСОБА_1 проходити огляд на стан сп`яніння, які надано в додаток до протоколу. Крім того вина ОСОБА_1 , а саме факт керування автомобілем та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських. На підставі вищевикладеного та враховуючи характер вчиненого порушення, особу водія ОСОБА_1 , обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, суди дійшли висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої вона ухвалена, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів зазначає, що встановлені в рамках зазначеної вище справи обставина, підтверджуються наявними у матеріалах даної адміністративної справи поясненнями свідків, інспекторів, а також відеозаписами.

Як свідчать матеріали справи, в ході службового розслідування позивачем було надано письмові пояснення з приводу зазначеної вище події, в яких останній зазначив, що 12.02.2021 о 22:00 він закінчив роботу та через втому затефонував своєму знайомому ОСОБА_3 , щоб останній завіз його додому. Його товариш приїхав до вказаного ним місця та сів за кермо автомобіля «Рено Сценік», номерний знак НОМЕР_3 (реєстрація республіки Болгарія), який придбала дружина позивача з метою розмитнення та постановки на державний облік. Його товариш розпочав рух та рухаючись по вул. Добрий Шлях, навпроти будинку №8, через слизьку дорогу, не впоравшись з керуванням, з`їхав з дороги та загруз у снігу. Розуміючи, що виїхати він не взмозі, ОСОБА_3 повідомив йому, що з`їздить за своїм автомобілем, щоб витягти «Рено». Коли товариш поїхав, він вирішив спробувати виїхати зі снігу, але й нього це не вийшло. У цей час до автомобіля під`їхали патрульні поліцейські. З ними у нього виник словесний конфлікт та останні склали відносно нього адміністративний протокол. У поясненнях позивач заперечив факт вживання ним алкогольних напоїв та керування автомобілем, а відмову від проходження огляду на стан сп`яніння пояснив стомою.

Дослідивши вказані письмові пояснення, комісія, з висновками якої погоджується й суд, правильно зазначила, що описана позивачем ситуація є викривленою, не відповідає дійсним обставинам події, а також спростовуються наявним відеозаписом.

Зокрема вказане підтверджується тим, що на відеозаписі під час оформлення адміністративних матеріалів ОСОБА_5 жодного разу не повідомив поліцейських про іншого водія.

Крім того, вказані письмові пояснення не співпадають з поясненнями, які були надані позивачем під час розгляду справи № 752/7147/21. Зокрема у постанові суду першої інстанції зазначено: «В судовому засіданні ОСОБА_1 стверджував, що не вчиняв правопорушення. Пояснив, що того дня він вживав алкогольні напої. Перед цим він домовився з товаришем ОСОБА_6 , що той візьме його автомобіль. ОСОБА_6 приїхав до нього на роботу, сів за кермо його автомобіля і вони поїхали по вул. Добрий шлях. Напроти їхала снігоприбиральна техніка і ОСОБА_6 був вимушений повернути праворуч, щоб надати їй дорогу. В результаті такого маневру автомобіль загруз в снігу. Самостійно витягнути автомобіль їм не вдалось. Викликали товариша на іншому автомобілі, і товариш разом із ОСОБА_6 поїхали за тросом. Він сів за кермо автомобіля «Рено», авто було заведене. Під`їхали поліцейські, запитали документи на автомобіль та посвідчення водія. Поліцейські не взяли до уваги його твердження, що він не керував автомобілем, за кермом був не він, а його товариш, в зв`язку з цим він прийняв рішення, щоб протокол склали на нього, і надалі чекав в автомобілі.

Тобто, під час розгляду справи № 752/7147/21 позивач зазначав, що не вживав алкоголю, що їхав з товаришем ОСОБА_6 .

Водночас у поясненнях наданих дисциплінарній комісії позивач зазначив, що підвозив його інший товариш - ОСОБА_3 .

Судова колегія зазначає, що у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. При цьому наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

У спірних правовідносинах дисциплінарне стягнення до позивача було застосоване за поведінку, що є несумісною з проходженням служби в поліції та не відповідає званню працівника поліції, а не за вчинення адміністративного правопорушення.

Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року у справі № № 802/1150/17-а звернув увагу на те, що вчинення поліцейським діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного. Підстави для звільнення зі службі в поліції, як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, не слід ототожнювати із підставами для притягненням до дисциплінарної відповідальності. Щодо останньої, то види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, установлені у статті 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі "X. v. Austria" про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі "C. v. the United Kingdom" про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі "Ringvold v. Norway", заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз зібраних та досліджених судом доказів повністю підтверджує правильність висновків службового розслідування та факт порушення позивачем службової дисципліни внаслідок невиконання визначених законом обов`язків поліцейського та недотримання позивачем професійно-етичних норм поведінки поліцейських, що призвело до вчинку, який дискредитує звання поліцейського. Вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду справи, підтверджені належними письмовими доказами, які були досліджені та долучені до матеріалів справи, свідчать про те, що позивачем у справі допущено порушення вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України "Про національну поліцію" та Правил етичної поведінки поліцейських.

Частинами першою та дев`ятою статті 20 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що повноваження щодо застосування дисциплінарних стягнень мають керівники в межах, визначених цим Статутом.

Повноваження щодо оцінки результатів службового розслідування, тяжкості проступку та обставин, за яких його скоєно, розмір заподіяної шкоди, попередньої поведінки винної особи та визнання нею вини тощо, а також безпосередньо затвердження висновку службового розслідування та визначення виду дисциплінарного стягнення, яке слід застосувати до конкретної особи є виключними повноваженнями відповідного керівника, який реалізуючи такі повноваження приймає відповідний наказ про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином при звільненні позивача зі служби в поліції відповідачем було враховано тяжкість вчиненого проступку, обставини, за яких його вчинено, шкоду, заподіяну авторитету поліції, обставин, що обтяжують відповідальність, особу порушника, його попередню поведінку та ставлення до виконання службових обов`язків, а також встановлено несумісність подальшого проходження позивачем служби в поліції, а оскаржуваний наказ прийнято відповідачем у межах наданих повноважень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів протиправності прийнятих суб`єктом владних повноважень рішень, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку є похідними, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх задоволення.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 03.11.2021.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких