Справа № 420/7717/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/7717/21

Суддя в І інстанції Стефанов С.О. Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса 12 липня 2021 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

при секретарі Ісмієвій А.І.

за участі:

апелянта ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пашаєва Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеській обласній прокуратурі, а саме: визнання протиправною бездіяльність щодо неналежного розрахунку з позивачем, а саме невиплати частини заробітної плати (посадового окладу та надбавок за вислугу років і виконання обов`язків на адміністративній посаді, визначених відповідно до ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру»), за період з 25 грудня 2015 року по 15 березня 2021 рік; зобов`язання за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України, в особі Одеської обласної прокуратури, сплатити на користь позивача збитки у вигляді недоотриманої частини заробітної плати (посадового окладу та надбавок за вислугу років і виконання обов`язків на адміністративній посаді) внаслідок прийняття неконституційного акту, у сумі 1 624 276,64 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як апелянту під час роботи в органах прокуратури протиправно не доплачено спірних сум заробітної плати через прийняття неконституційного нормативно-правового акту, а як наслідок завдано йому матеріальну шкоду.

При цьому, апелянт вважає, що його посадовий оклад у спірному періоді мав обраховуватись згідно вимог ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», а не на підставі інших нормативно-правових актів, що підтверджується рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року.

В свою чергу, відповідачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, так як позивач не має права на отримання спірних сум заробітної плати відповідно до чинного на той час нормативного регулювання оплати праці прокурорів.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 25 грудня 2015 року до 15 березня 2021 року працював в органах прокуратури.

Наказом Одеської обласної прокуратури № 405к від 11 березня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника керівника Котовської місцевої прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру» з 15 березня 2021 року (а.с.34).

При цьому, судом встановлено, що у 2015-2021 роках, під час виплати заробітної плати позивача, оклад позивача визначався у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів, а не у відповідності до положень ч. 3 ст.81 ЗУ «Про прокуратуру».

В свою чергу, вважаючи, що згідно ЗУ «Про прокуратуру» за працівниками органів прокуратури з 2015 року визначено право на оплату праці у нових (підвищених) окладах, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення нанесених йому матеріальних збитків у вигляді недоотриманої заробітної плати.

За наслідком встановлення усіх обставин у справі, судом першої інстанції зроблено висновок про залишення без задоволення позовних вимог, так як у спірний період позивачу не завдано матеріальних збитків, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про прокуратуру», визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ч. 9 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру», фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЗУ «Про прокуратуру», фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Згідно ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (в первинній редакції), посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Згідно ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року), посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно ч. 3 ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 113-IX від 19 вересня 2019 року), посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, згідно п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року, у справі № 1-223/2018(2840/18), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, Конституційним Судом України встановлено, що вказана норма, визнана неконституційною, втрачає чинність з дня ухвалення судом цього Рішення.

Крім того, з 25 вересня 2019 року набрав чинність ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року.

Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка допущеної Одеською обласною прокуратурою бездіяльності щодо здійснення належного розрахунку з позивачем за період його роботи з 25 грудня 2015 року по 15 березня 2021 року.

В даному випадку, позивач вважає, що він у зазначеному періоді мав право на отримання посадового окладу та похідних від нього виплат у встановленому ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» розмірі, а не у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, у якості способу поновлення своїх порушених прав позивачем зазначено про необхідність стягнення із суб`єкта владних повноважень збитків у вигляді недоотриманої частини заробітної плати внаслідок прийняття неконституційного акту, у загальній сумі 1 624 276,64 грн.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про залишення без задоволення позовних вимог у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

При цьому, до 26 березня 2020 року, а саме до прийняття рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року, у справі № 1-223/2018(2840/18), діяло положення Бюджетного кодексу України, яке передбачало, що ст. 81 ЗУ «Про прокуратуру» (розміри посадових окладів прокурорів) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В даному випадку, постановою КМУ «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» № 505 від 31 травня 2012 року, зокрема, затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

Тому, враховуючи вищевикладені положення Бюджетного кодексу України, які діяли у спірному періоді, колегія суддів вважає, що відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати (посадового окладу та інших виплат) позивачу поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці своїх працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року № 820/4648/15, від 13 липня 2016 року № 820/4653/15та № 818/3372/15.

З іншого боку, колегія суддів вважає, що рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року, у справі № 1-223/2018(2840/18), не може вплинути на спірні правовідносини, оскільки вони виникли до його прийняття.

В даному випадку, визнання неконституційними певних положень Бюджетного кодексу України не може мати наслідком визнання протиправними дій прокуратури при виплаті позивачу заробітної плати (посадового окладу), які вчинено до визнання таких норм неконституційними, оскільки прокуратура не мала підстав для неврахування чинних на час прийняття відповідного рішення норм законодавства.

Крім того, після прийняття відповідного рішення Конституційного Суду України та до звільнення позивача з роботи, розмір посадового окладу прокурорів також обмежувався вищевказаними положеннями ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», які не визнавалися неконституційними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність залишення без задоволення позовних вимог.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав у вигляді стягнення матеріальних збитків, жодним чином не змінює характеру спірних правовідносин, що виникли у момент проходження позивачем публічної служби та фактично стосуються стягнення недоплаченої заробітної плати.

В свою чергу, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2021 року.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.