Справа № 808/2513/17
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 808/2513/17

адміністративне провадження № К/9901/35064/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року,

яка ухвалена за наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2

у справі № 808/2513/17

за позовом ОСОБА_1

до Відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області

про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області, в якому просила:

визнати протиправними дії державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області щодо винесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2017 року;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 березня 2017 року, яким було зареєстровано арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року позов задоволено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції, 31 серпня 2021 року позивачем направлено до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі №808/2513/17 - повернуто особі, яка її подала, оскільки в такій відсутні підстави касаційного оскарження.

17 вересня 2021 року позивачем повторно направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі № 808/2513/17.

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст. 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки в такій не обґрунтовано наявність підстав касаційного оскарження передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України та не надано доказів дати отримання оскаржуваного рішення.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду позивачем направлено до суду уточнену касаційну скаргу.

В уточненій касаційній скарзі позивачем зазначено, що рішення суду апеляційної інстанції отримано не було, а тому вона звернулася до суду першої інстанції із заявою про видачу судового рішення. Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції отримано листом від Запорізького окружного адміністративного суду 25 серпня 2021 року.

З огляду на такі доводи колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21 грудня 2010 року. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження віднесено до повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Для поновлення процесуальних строків суд зобов`язаний указати обґрунтовані та об`єктивні підстави, за яких пропущений строк підлягає поновленню. Водночас наявність таких підстав вимагає від суду аналізу дій заявника, які він, у розумні інтервали часу, мав вживати, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження та перевірки доказів, які мають підтверджувати ці обставини.

Із інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року підписана судом апеляційної інстанції 02 березня 2021 року та оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 05 березня 2021 року.

Частиною 5 ст. 251 КАС України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Зазначені скаржником у касаційній скарзі обставини не свідчать про ненаправлення йому судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення, оскільки обов`язок такого направлення/вручення встановлено процесуальним законом (ст. 251 КАС України).

Касатором не надано належних та достатніх доказів свого твердження, якими, на переконання касаційного суду можуть бути, зокрема, письмові відповіді (довідки) суду, у провадженні або на зберіганні в якого знаходиться справа, про наявність/відсутність в матеріалах справи супровідного листа про направлення відповідного судового рішення, повідомлення про доставлення судового рішення на офіційну електронну адресу особи, повідомлення про вручення/невручення поштового відправлення з таким рішенням, заяви про отримання судового рішення, розписок про отримання судового рішення; копією опису документів, що містяться в матеріалах справи, тощо.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Для доступу до судових рішень Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, що є автоматизованою системою збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. До Реєстру вносяться всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.

Згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року оприлюднена 05 березня 2021 року.

Отже, інформацію про оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції у цій справі скаржник мав можливість отримати також і з Єдиного державного реєстру судових рішень, починаючи з 05 березня 2021 року, однак, касаційну скаргу подано тільки 17 вересня 2021 року.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами, що кореспондується із приписами статті 44 КАС України.

Також, судом не встановлено обставин, які б перешкоджали позивачу ознайомитись та отримати повний текст постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року.

До того ж, суд апеляційної інстанції розглядав справу № 808/2513/17 у відкритому судовому засіданні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що матеріали справи № 808/2513/17 відсутні у Верховному Суді, а тому Суд позбавлений можливості встановити дату отримання відповідачем рішення суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Поновлення судом строку на касаційне оскарження з урахуванням вищезазначеного не відповідатиме принципу правової визначеності як одного з основних елементів принципу верховенства права.

Також, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Приписами пп. 1-4 ч. 4 ст. 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у ч. ч. 2 і 3 ст. 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 14 червня 2016 року у справі №826/4858/15, щодо застосування в адміністративному судочинстві принципу офіційного з`ясовування всіх обставин у справі та обов`язку суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, оскільки такі посилання мають загальний характер та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, також не може бути підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки таке порушення не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд та не входить до переліку підстав передбачених ч. 3 ст. 353 КАС України.

При цьому, суть касаційної скарги зводиться до посилання на фактичні обставини справи, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні ч. 4 ст. 328 КАС України.

Також, скаржник фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України.

Отже, на даний час вимоги ухвали про залишення касаційної скарги без руху скаржником не виконано, а саме не обґрунтовано наявність підстав касаційного оскарження, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України та не надано доказів наявності підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

Згідно з п.1 ч. 4 ст. 169 та ч. 2 ст.332 КАС України касаційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо зазначеною особою не усунуто недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин, касаційна скарга не приймається до розгляду і підлягає поверненню скаржнику.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 02 березня 2020 року у справі № 400/471/19 , від 04 березня 2020 року у справі № 500/1026/19 та від 09 квітня 2020 року у справи № 580/2839/19.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2021 року, яка ухвалена за наслідком розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 у справі № 808/2513/17 за позовом ОСОБА_1 до Відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання протиправним та скасування рішення- повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді І.В. Желєзний
Я.О. Берназюк Н.В. Коваленко