Справа № 520/6164/21
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 р. Справа № 520/6164/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.06.21 по справі № 520/6164/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України

третя особа: Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 18 березня 2021 року;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, в сумі 315300 (триста п`ятнадцять тисяч триста) грн;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Міністерство внутрішніх справ України вчинило протиправно відмовило йому у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки Ліквідаційною комісією на підставі матеріалів, наданих ОСОБА_1 , складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію". Вказаним висновком призначено до виплати позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 315300 грн. Не погоджуючись із діями Міністерства внутрішніх справ України позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 18 березня 2021 року.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути по суті висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 з урахуванням висновків суду по даній справі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до п.7 Порядку працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Відповідач звертає увагу, що пункт 9 Порядку встановлює, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, в якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідач вважає, що відповідно до п. 8,9 Порядку № 850 Міністерство внутрішніх справ України приймає рішення про призначення або відмову у виплата грошової допомоги і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 6 і 7, органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівннй міліції для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ.

При проведенні медико-соціальної експертизи позивачу представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися.

На думку відповідача, ДОЗР МВС вважає рішення МСЕК щодо причинного зв`язку захворювання позивачу з проходженням служби в органах внутрішніх справ не прийнятним. Зазначені факти послужили підставою для повернення матеріалів позивача без прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності.

Позивач не скористався своїм правом та не подав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом Головного управління МВС України в Харківській області від 02.02.2011 № 15 о/с позивач звільнений зі служби у запас Збройних сил за пунктом "ж" (за власним бажанням) статті 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з 02 лютого 2011 року.

Наказом Головного управління МВС України в Харківській області від 28.02.2011 № 29 о/с пункт наказу Головного управління від 02.02.2011 № 15 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 змінено на підставі свідоцтва про хворобу від 22.02.2011 № 119, вважаючи звільненим його у запас за пунктом "б" (через хворобу) статті 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до свідоцтва про хворобу від 22.02.2011 № 119 військово-лікарською комісією госпіталю Головного управління МВС України в Харківській області ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Крім того, комісією встановлено, що захворювання, яке має позивач, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 12.02.2020 до довідки серії 12 ААБ № 271231 ОСОБА_1 з 12 лютого 2020 року встановлено ІІІ групу інвалідності за захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до голови ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі за текстом - Ліквідаційна комісія) із заявою, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІІ групи інвалідності.

Ліквідаційною комісією на підставі матеріалів, наданих ОСОБА_1 , складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ "Про міліцію". Вказаним висновком призначено до виплати позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 315300 грн.

Висновок із заявою ОСОБА_1 та доданими до неї документами був направлений до Міністерства внутрішніх справ для затвердження та прийняття відповідного рішення.

Листом від 24.03.2020 за № 9568/15-2020 Департаментом фінансово-облікової політики МВС України матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 були повернуті на адресу Ліквідаційної комісії на доопрацювання, у зв`язку із тим, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України на виконання доручення Державного секретаря МВС України О. Тахтая спільно з відповідальними підрозділами апарату Міністерства внутрішніх справ розглянуто матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850. У листі зазначено, що під час розгляду матеріалів Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України висловлене зауваження до медичних документів, що унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами.

До вказаного листа Департаментом фінансово-облікової політики МВС України надано копію листа Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України від 11.03.2020 № 7581/33, в якому зазначено, що за результатами розгляду листа (з додатками) ліквідаційної комісії від 18.02.2020 № 88/119-29-2/01-2020 стосовно призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з`ясовано, що у свідоцтві про хворобу від 22.02.2011 № 119, виданого військово-лікарською комісією госпіталю ГУМВС України в Харківській області у ОСОБА_1 встановлено діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІ ст., а зміни на очному дні відсутні (при зазначеному діагнозі зміни повинні бути).

Враховуючи викладене, Департамент охорони здоров`я та реабілітації МВС України не може висловити обґрунтовану позицію щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 по справі № 520/5490/2020 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням III групи інвалідності та повернення матеріалів. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності за захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, та прийняти відповідне рішення згідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" і пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Так, з метою виконання вказаних вище судових рішень, Ліквідаційною комісією 19 лютого 2021 року складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" ОСОБА_1 в розмірі 315300 грн.

Вказаний висновок із заявою позивача та доданими до неї документами надіслано до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття відповідного рішення.

Листом від 19.03.2021 № 10837/15-2021 повідомлено, що Департаментом фінансово- облікової політики МВС України розглянуто матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, надісланих на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 у адміністративній справі № 520/5490/2020.

У листі вказано про те, що під час розгляду матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертна комісія йому проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 "Питання медико-соціальної експертизи", відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС.

Зокрема повідомлено про те, що лікарями ДУ "ТМО МВС України по Харківській області" ОСОБА_1 на медико-соціальну експертну комісію не направлявся та представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися.

Міністерство внутрішніх справ України зазначило, що наявність зазначеної вище невідповідності надісланих матеріалів вимогам Положення унеможливлює затвердження Міністерством висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову у призначення одноразової грошової допомоги та затверджено відповідний висновок від 18.03.2021.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, то він має право на отримання грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію" № 565-ХІІ, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850, таким чином висновок Міністерства внутрішніх справ України про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 18 березня 2021 року підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції та компенсація заподіяння шкоди його майну передбачені статтею 23 Закону України "Про міліцію", в які зазначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - уразі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІ групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі за текстом Порядок № 850).

Відповідно до пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - уразі встановлення інвалідності ІI групи.

Згідно з пунктами 7-8 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

За приписами пункту 9 Порядку №850 Міністерство внутрішніх справ в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З матеріалів справи вбачається, що висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідачем не погоджено та в верхньому правому куті висновку проставлено відмітку - "відмовлено".

Пунктом 14 Порядку №850 встановлено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Таким чином, пунктом 14 Порядку №850 встановлено вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги.

Проте, під час розгляду справи таких підстав для відмови щодо ОСОБА_1 , судом не встановлено, що також не спростовується відповідачем.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що підставою для відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідачем зазначено, що Державною Установою "ТМО МВС України по Харківській області" ОСОБА_1 на медико-соціальну експертну комісію не направлявся та представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, стосовно того, що позивач на засідання МСЕК не запрошувався та не був присутнім представник закладу охорони здоров`я МВС, що є порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 "Питання медико-соціальної експертизи", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 "Питання медико-соціальної експертизи" залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю. Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог. Порядок участі представників Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості та інших працівників соціальної сфери затверджується МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики.

Згідно з пунктом 19 постанови Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 "Питання медико-соціальної експертизи" Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів проведення медико-соціальної експертизи відносно ОСОБА_1 не у повному складі комісії або не уповноваженим складом медико-соціальні експертної комісії.

Крім того, відповідачем не оспорюється факт того, що захворювання позивача пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що визначено в свідоцтві про хворобу № 119.

Отже, враховуючи вищевикладене, в силу приписів пункту 9 Порядку №850 відповідач повинен прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги із зазначенням мотивів відмови.

Проте, колегією суддів під час перегляду справи в апеляційній інстанції, не встановлено обставин що інвалідність ОСОБА_1 не є наслідком будь-якої дії із зазначених у пункті 14 Порядку № 850.

Даний акт не містить жодної інформації, що подія сталась унаслідок навмисного спричинення позивачем собі тілесного ушкодження чи іншої школи своєму здоров`ю або самогубства, а також про те, що позивач подав завідомо неправдиві відомості для призначення і виплати грошової допомоги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивачу встановлено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, то він має право на отримання грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про міліцію" № 565-ХІІ, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку № 850, таким чином висновок Міністерства внутрішніх справ України про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 від 18 березня 2021 року підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, в сумі 315300 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Слід зазначити, що перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суд зауважує, що він є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Згідно частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 19 Конвенції передбачено, що для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі. Статтею 46 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: "Класс та інші проти Німеччини" від 6 вересня 1978 року, "Фадєєва проти Росії" (Заява № 55723/00), Страсбург, від 9 червня 2005 року, "Кумпене і Мазере проти Румунії" (Заява № 33348/96), Страсбург, від 17 грудня 2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Колегія суддів наголошує, що розгляд питання щодо призначення призначення одноразової грошової допомоги належить до компетенції Міністерства внутрішніх справ, оскільки саме вказаний орган наділено відповідними повноваженнями призначення такої грошової допомоги та не входить до компетенції суду, та враховуючи, що суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, в сумі 315300 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що для належного способу захисту прав позивача, необхідно зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути по суті висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняти рішення відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 з урахуванням висновків суду по даній справі.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 року по справі № 520/6164/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 по справі № 520/6164/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва