Справа № 300/2466/21
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2021 р. справа № 300/2466/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - Гундяка В.Д.,
секретар судового засідання Пиріг Х.І.,
за участю: представника позивача Гуменюка Б.С.,
представника відповідача Лаврука В.В.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень,-
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
У підготовчому судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про виклик в якості свідка ОСОБА_2 , так як останній здійснював перевірку позивача. Протокольною ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 викликано для допиту у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 15.09.2021 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши вступні слова представників позивача і відповідача, показання свідка, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних мотивів.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 27.12.2019 припинив підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця на підставі власного рішення.
Як слідує з матеріалів справи, посадовими особами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, на підставі направлень на перевірку від 16.10.2020 за №54 та №55 виданих Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області та наказу відповідача від 16.10.2020 за №1219, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт документальної позапланової виїзної перевірки за №140/04-19-07-13/ НОМЕР_1 від 30.10.2020 року.
Вказаним актом перевірки встановлено порушення:
1) п.п. 49.18.2 п.п. 49.18.5 п.49.18 ст. 49, п.177.11 ст.177, п.296 ст. 296 розділу IV Податкового кодексу України;
2) п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України;
3) п.п. 2 п.4.5 розділу IV Інструкції про порядок сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 за №455;
5) пп.164.1.3 п.164.1 ст. 164, п.п.1.3, п.п.1.4, п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності в сумі 5464,21 за 2019 рік;
6) п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, документи до перевірки надано не в повному обсязі.
Не погоджуючись із встановленими порушеннями ОСОБА_1 16.11.2020 подав заперечення на акт документальної позапланової виїзної перевірки за №140/04-19-07-13/ НОМЕР_1 від 30.10.2020 року.
За наслідками розгляду вказаного заперечення, Головне управління ДПС в Івано-Франківській області висновок акта документальної позапланової виїзної перевірки за №140/04-19-07-13/ НОМЕР_1 від 30.10.2020 викладено наступній редакції:
1) порушення п.п. 49.18.2 п.п. 49.18.5 п.49.18 ст. 49, п.177.11 ст.177, п.296.3 ст. 296 розділу IV Податкового кодексу України;
2) порушено п.295.1 ст. 295 Податкового кодексу України;
3) порушення п.п.2 п.4.5 розділу IV Інструкції про порядок сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 за №455;
5) порушення пп.164.1.3 п.164.1 ст. 164, п.п.1.3, п.п.1.4, п. 16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого недоутримано та не перераховано до бюджету військового збору з чистого доходу від здійснення підприємницької діяльності в сумі 5464,21 за 2019 рік;
6) порушено вимоги п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, документи до перевірки надано не в повному обсязі;
Дана обставина згідно частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягає, як така, що визнається учасниками справи і у суду немає сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.
Позивач, вважаючи оскаржувані рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області протиправними, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії, конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Податковий кодекс України (надалі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
У відповідності до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
У суду відсутні підстави перевіряти дотримання відповідачем порядку призначення, проведення і оформлення результатів перевірки, за наслідками якої прийнято оскаржувані рішення, так як ОСОБА_1 не вказав на будь-які порушення відповідних процедур, крім правомірності і обґрунтованості змісту висновків, сформованих внаслідок неповного дослідження, відображення і фіксації усіх обставин, яким перевіряючими не надано належну правову оцінку.
Господарська діяльність відповідно до п. 14.1.36. ст. 14 ПК України це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до ст. 135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Суми, відображені у складі доходів платника податку, не підлягають повторному включенню до складу його доходів.
Згідно з п. 137.10 ст. 137 ПК України, суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.
Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.
Безповоротна фінансова допомога це сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності.
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.
Як вбачається з дослідженої судом в якості належного письмового доказу копії доповнення від 22.12.2014 за №22/12-2 до контракту за №01/09/13 від 01.09.2013 строк позовної давності по даному контракту складає 10 років.
Суд зазначає, що главою 1 розділу XIV ПКУ встановлено правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.
Так спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до п.291.4 ст. 291 ПК України (в редакції чинній ) суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі серед інших групи платників єдиного податку:
2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:
не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;
обсяг доходу не перевищує 1000000 гривень.
Згідно з п. 292.1 ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Як встановлено судом та не заперечується представниками сторін, ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 по 31.12.2016 здійснював господарську діяльність та був платником єдиного податку ІІ групи. Дана обставина підтверджується з дослідженої судом в якості належного письмового доказу копії акту документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 за №1342/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 04.12.2017 року.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що кредиторська заборгованість позивача по розрахунках з нерезидентом «TVR LUX SARL IMPORT-EXPORT» (Люксембург) по контракту №01/09/13 від 01.09.2013, станом на 01.11.2014 вже існувала, у період коли ОСОБА_1 був платником ІІ групи платників єдиного податку.
Суд констатує, що ОСОБА_1 здійснюючи підприємницьку діяльність, у період виникнення кредиторської заборгованості по розрахунках з нерезидентом «TVR LUX SARL IMPORT-EXPORT» (Люксембург), яка виникла по контракту №01/09/13 від 01.09.2013, був платником ІІ групи платників єдиного податку. Таким чином вказана заборгованість оподаткована позивачем, як дохід по єдиному податку. Відтак у випадку застосування до позивача фінансових санкцій, визначених оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями буде мати місце подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.
Згідно з п.44.1 ст.44 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.3 ст. 44 ПК України встановлено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.
Згідно з п. 44.4 ст. 44 ПК України якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.
З системного аналізу вищенаведених норм слідує, що платник податків зобов`язаний забезпечити зберігання податкових документів, протягом не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності.
Як встановлено судом та підтверджується представником відповідача, позивачем у лютому 2015 подано податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за 2014 рік, якою оподатковано кредиторську заборгованість по розрахунках з нерезидентом «TVR LUX SARL IMPORT-EXPORT» (Люксембург). Таким чином позивач зобов`язаний був забезпечити зберігання документів, визначений ст. 44 ПК України, протягом не менш як 1095 днів з дня подання вказаної декларації.
Таким чином, суд відхиляє як безпідставні доводи представника відповідача про ненадання позивачем контролюючому органу документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку, оскільки у ОСОБА_1 обов`язок збереження таких документів станом на 19.10.2020, як день початку перевірки, був відсутній.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що в порушення ст. 77 КАС України відповідачем правомірність оскаржених рішень, не доведена та не обгрунтована жодними письмовими доказами, які надані суду та містяться в матеріалах справи.
Підсумовуючи вищенаведене, вимога від 24.03.2021 за №Ф-1673/0713 та рішення від 24.03.2021 за №001679/0713 і №001674/0713 прийняті Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області є протиправними та підлягають до скасування.
Як встановлено судом та визнається представниками сторін, вказана вимога контролюючим органом відкликана.
Частиною 8 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним після такого виправлення.
За викладених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
У відповідності до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Документально підтвердженими судовими витратами в адміністративних справах №300/1939/21 та №300/2466/21 є витрати позивача на сплату судового збору в загальному розмірі 2806,70 грн. згідно квитанції від 26.04.2021 року.
Враховуючи те, що позовні вимоги в адміністративній справі №300/1939/21 підлягають задоволенню повністю, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області 1936,63 грн. на користь позивача частину сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі статей 19, 129-1 Конституції України, статей 14,15, 44, 62, 75, 135, 137, 291, 292 Податкового кодексу України, статей 256, 259 Цивільного кодексу України, статті 7 Закону України «Про судовий збір», керуючись статтями 77-78, 139, 238, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
позов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області від 24.03.2021 за №Ф-1673/0713.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області від 24.03.2021 за №001679/0713 та №001674/0713.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 1936 (одна тисяча дев`ятсот тридцять шість) грн. 63 коп. судових витрат зі сплати судового збору.
Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, , вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Рішення суду складене в повному обсязі 05.11.2021 року.

Суддя Гундяк В.Д.