Справа № 520/15430/21
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

26 жовтня 2021 р. Справа № 520/15430/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Мурадли А.І.,

за участю:

представника позивача - Бондаренко Н.В.,

представника відповідача - Захарова А.М.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (пл. Соборності, буд. 2, м. Богодухів, Харківська область, 62103, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 (надалі за текстом ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (надалі за текстом Богодухівська МР, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області щодо відмови у виплаті компенсації ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасним оформленням та видачею трудової книжки;

- стягнути з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток сільського голови Степнянської сільської ради за період з 03.12.2020 по 16.06.2021 у сумі 96560,00 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень за весь час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки;

- стягнути з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у рішенні від 26.04.2021 по справі №520/2486/21 встановлено, що «Враховуючи викладене, беручи до уваги неможливість «здвоєння» нової та старої посади голови відповідної ради на один день, суд дійшов висновку, що повноваження позивача припинилися 03.12.2020, в день проведення І сесії новообраної Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області VIII скликання, що відповідно виключає можливість виконання повноважень, в тому числі видання відповідних розпорядчих документів, в тому числі з приводу припинення повноважень голови відповідної ради і проведення остаточного розрахунку.

Богодухівська МР є правонаступником, розпорядник бюджетних коштів та органом, що здійснює реорганізацію Степнянської сільської ради наділений повноваженням відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 61 розділу V Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції Закону України від 17.11.2020 №1009-ІХ, п.п. 4 п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 16.04.2020 № 562 «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад», внести запис у трудову книжку позивача про звільнення з виборної посади сільського голови Степнянської сільської ради Богодухівського району Харківської області у зв`язку з припиненням повноважень 03.12.2020.

Внаслідок протиправних дій Богодухівської МР позивачу не було своєчасно внесено запис до трудової книжки про звільнення його з посади голови сільської ради, що призвело до затримки видачі трудової книжки до 16.06.2021. Крім того зазначено, що позивачу протиправними діями відповідача окрім матеріальної шкоди також завдано моральну шкоду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовче засідання.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 03.09.2021 від Богодухівської МР надійшов відзив на адміністративний позов, згідно зі змістом якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування якого серед іншого зазначено, що даний спір був значною мірою штучно створений самим ОСОБА_1 , який не висловив жодних заперечень проти оплати повного робочого дня за рахунок коштів територіальної громади 03.12.2020, але разом з тим, ухилився від належного документального оформлення події припинення повноважень за виборною посадою місцевого самоврядування сільського голови та передачі до Богодухівської МР своєї трудової книжки відповідно до встановленого порядку.

Скориставшись правом подання відповіді на відзив представником позивача 28.09.2021 до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду її подано, зі змісту якої вбачається підтримання заявленої правової позиції у змісті обґрунтувань позовних вимог.

З боку представника Богодухівської МР 06.10.2021 до канцелярії Харківського окружного адміністративного суду подано пояснення по справі.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 25.10.2021 з боку позивача подано додаткові пояснення щодо питання відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 виправлено описку допущену у вступній резолютивній частині рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з посиланням на викладену правову позицію.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач набув повноважень голови Степнянської сільської ради Богодухівського району Харківської області 10.11.2015.

03.12.2020 відбулася І сесії новообраної Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області VIII скликання, на якій визнано повноваження Богодухівського міського голови та депутатів міської ради, також голова Богодухівської міської ради склав присягу.

Згідно змісту позовної заяви встановлено, що повноваження позивача як Степнянської сільського голови Богодухівського району закінчилися в день відкриття І сесії VIII скликання Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області та набуття повноважень новообраним головою та радою, звільнення позивача та запис до трудової книжки повинні були зроблені за підписом посадової особи та печаткою Богодухівської МР на підставі підпункту 4 пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України від 16.04.2020 № 562 "Про знесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад".

Оскільки цього зроблено не було, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, яка розглянута в рамках справи № 520/2486/21.

Суд зазначає, що рішення по адміністративній справі № 520/2486/21 на час розгляду адміністративної справи № 520/15430/21 набрало законної сили, в ході розгляду справи сторонами іншого не повідомлено, а судом не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що обставини встановлені в рамках розгляду адміністративної справи № 520/2486/21 не підлягають доказуванню в ході розгляду адміністративної справи № 520/15430/21.

Судом зі змісту рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 по справі № 520/2486/21 вирішено: «Зобов`язати Богодухівську міську раду Богодухівського району Харківської області VIII скликання внести запис у трудову книжку ОСОБА_1 про звільнення з виборної посади сільського голови Степнянської сільської ради Богодухівського району Харківської області у зв`язку з припиненням повноважень 03.12.2020 року на підставі пп.4 п.2 р.ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16.04.2020 № 562 «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення території та адміністративних центрів територіальних громад», ч.1 ст.42 Закону України № 280/97-Вр «Про місцеве самоврядування в Україні».».

ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою від 15.06.2021 по виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 по справі № 520/2486/21.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 по справі № 520/2486/21 Богодухівською МР прийнято розпорядження № 356-к про внесення запису до трудової книжки позивача про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку повноважень Степнянського сільського голови Богодухівського району з датою внесення запису - 03.12.2020.

Після отримання трудової книжки з записом про звільнення, позивач 02.07.2021 звернувся з заявою до відповідача з проханням провести з ОСОБА_1 розрахунок за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, вимушений прогул за затримку видачі трудової книжки на підставі ст.ст. 47, 116, 117, 235 КЗпП України, а саме: з 03.12.2020 по 16.06.2021.

Принагідно суд зазначає про наявність в матеріалах справи довідки про середню заробітну плату (дохід) від 16.02.2021 № 01-36/12, що видана ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 20.07.2021 отримав відповідь Богодухівською МР від 09.07.2021 за №02-15/4033, якою відповідач відмовив у виплаті компенсації за затримку видачі трудової книжки, зазначаючи що позивач самостійно повинен був видати власний розпорядчий акт про звільнення із займаної посади і провести остаточний розрахунок при звільненні, стосовно питання видачі трудової книжки було повідомлено про відсутність цього документа у розпорядженні Богодухівською МР.

Разом з цим згідно зі змістом книги обліку руху трудових книжок, та вкладишів до них Степнянської сільської ради справа № 04-08 судом встановлено, що за номером 35 мається запис про приймання трудової книжки позивача 10.11.2015 та її видачі 18.06.2021.

Суд констатує, що окреслений журнал є підзвітним та підконтрольним відповідачу.

В судовому засіданні представник Богодухівською МР підтвердив факт руху окресленого документа (трудової книжки).

Крім того суд зазначає про відсутність встановлення з боку відповідача законодавчо обумовлених вимог щодо ведення обліку руху трудових книжок, та вкладишів до них, втручання в цей процес з боку сторонніх осіб.

З урахуванням наведеного документа, суд не приймає посилання представника відповідача на зміст акту приймання-передачі трудових книжок від 06.01.2021, як документу підтверджуючого факт відсутності в розпорядженні відповідача трудової книжки позивача.

Окремим спростуванням змісту зазначеного акту від 06.01.2021 є запис 34 від 14.04.2015 стосовно «підсобного робітника», проте станом на час надання фотокопій книги обліку руху трудових книжок, та вкладишів до них Степнянської сільської ради справа № 04-08 трудова книжка робітнику не повернута та наявна його відсутність в акті від 06.01.2021, що підтверджує факт його неповноти, а тому акт від 06.01.2021 не приймається як належний доказ по справі.

Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог, виявленим порушення з боку податкового органу в ході проведеної перевірки на відповідність їх змісту положенням законодавства, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах та на посадах місцевого самоврядування унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті публічної служби в органах місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 7 Закону України від 07.06.2001 № 2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування" (надалі за текстом - Закон № 2493) визначено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється, серед іншого, дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно із законодавством про працю із сільським, селищним, міським головою укладається строковий трудовий договір, який закінчується чи продовжується з настанням певної події, а саме оголошення результатів голосування на першому пленарному засіданні ради.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.10.2007 № 8-рп/2007 вказав, що «державна служба та служба в органах місцевого самоврядування є одним з видів трудової діяльності громадян».

Суд констатує, що спеціальним Законом № 2493 передбачено особливості припинення публічної служби на виборних посадах, але питання відповідальності роботодавця у випадку несвоєчасного розрахунку при звільненні та/або ненадання трудової книжки в день звільнення вказаним Законом не врегульовано.

Отже, до спірних правовідносин повинні застосовуватися норми КЗпП України.

Чинним національним законодавством, зокрема КЗпП України, закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією із таких гарантій є обов`язок роботодавця видати трудову книжку в день звільнення.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1 та пунктом 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

В свою чергу ч. 5 ст. 235 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок бездіяльності Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області позивача не було своєчасно звільнено з посади голови сільської ради, що призвело до затримки видачі трудової книжки.

Суд зазначає, що обов`язок роботодавця видати звільненому працівникові трудову книжку є безумовним і не може бути поставлений у залежність від причин чи підстав звільнення особи.

За наведених обставин, суд не погоджується із висновком відповідача про відсутність вини відповідача у затримці видачі позивачу трудової книжки.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не видав позивачу трудову книжку в день припинення його повноважень (03.12.2020), а тому на підставі частини п`ятої статті 235 КЗпП України несе відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Період невидачі трудової книжки розпочався з 03.12.2020 та тривав до 16.06.2021 (день винесення розпорядження № 356-к).

Вирішуючи питання про порядок нарахування та виплати позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу, спричиненого невидачею трудової книжки, суд керується положеннями п. 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, відповідно до якого нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз.1 п.8 розділу IV вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку.

Згідно довідки від 16.02.2021 № 01-36/12 заробітна плата позивача на посаді Степнянської сільського голови Богодухівського району Харківської області за два останні місця перед припиненням повноважень становила в жовтні 2020 року 12420,00 грн., в листопаді 2020 року 17388,00 грн., разом за два місяці 29808,00 грн..

Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів у жовтні - 21, у листопаді 2020 року - 21.

Таким чином, одноденний заробіток позивача складає 710,00 грн. (29808,00: 42 робочих дня).

Кількість робочих днів з дня належного звільнення позивача 03.12.2020 по 16.06.2021 становить 136 робочих днів.

Таким чином середній заробіток з дня звільнення позивача становить 96560,00 грн. (710,00 грн. х 136 р.д.), що має бути стягнутий на його користь.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області щодо відмови у виплаті компенсації ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасним оформленням та видачею трудової книжки та стягнення з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку сільського голови Степнянської сільської ради за період з 03.12.2020 по 16.06.2021 у сумі 96560,00 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень за весь час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Як зазначив Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 10.04.2019 (справа №464/3789/17), 27.11.2019 (справа №750/6330/17), від 18.03.2021 (справа №420/603/20), адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Водночас у позовній заяві, позивач наводить аргументи, зокрема, про те, що надання відповідачем йому неналежних відповідей на його заяви, а також допущення відповідачем бездіяльності, негативно вплинули на гідність, престиж та ділову репутацію позивача, неправомірного позбавлений законного права на відповідну оплату праці, суттєвого погіршення фінансового становища, негативний вплив на стосунки з оточенням близьких та знайомих, що призвело до тривалих моральних страждань та емоційних переживань і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Принагідно суд зазначає, що у трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у статті 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Верховний Суд України у постановах від 25.04.2012 (справа № 6-23цс12) та від 21.10.2021 (справа №826/2778/14) сформулював основні підходи до відшкодування моральної шкоди у разі порушення прав працівника. Так, Верховний Суд України та Верховний Суд указали, що норма статті 237-1 КЗпП України містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Норми КЗпП України не містять будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Отже компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним.

Враховуючи досліджену історію цієї справи суд приходить до висновку, що заявлений обсяг моральної шкоди є очевидно співмірним.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Інші доводи та заперечення сторін на висновки суду не впливають.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його відзив, і не довів правомірності його дій щодо формування спірних витягів.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом із тим, суд бере до уваги, що вимога п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та здатні вплинути на результат вирішення спору. Інші доводи сторін висновки суду не спростовують.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 139, 241, 243, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (пл. Соборності, буд. 2, м. Богодухів, Харківська область, 62103, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області щодо відмови у виплаті компенсації ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасним оформленням та видачею трудової книжки.

Стягнути з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (пл. Соборності, буд. 2, м. Богодухів, Харківська область, 62103, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) середній заробіток сільського голови Степнянської сільської ради за період з 03.12.2020 року по 16.06.2021 року у сумі 96560,00 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот шістдесят) гривень за весь час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки.

Стягнути з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (пл. Соборності, буд. 2, м. Богодухів, Харківська область, 62103, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) моральну шкоду у сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (пл. Соборності, буд. 2, м. Богодухів, Харківська область, 62103, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 2373 (дві тисячі триста сімдесят три) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 05.11.2021.

Суддя Ю. О. Супрун