Справа № 420/14886/21
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/14886/21
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року, ухвалену у м. Одесі за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

18 серпня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивач просить: заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити; заборонити Державній фіскальній службі України, її посадовим особам, посадовим особам Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, будь яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на припинення трудових правовідносин, у тому числі складання проекту наказу або наказу про звільнення начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області ОСОБА_1 . Зазначену заяву обґрунтовано тим, що за переконанням позивача, що також підтверджується нормами відповідного закону, позивача може бути звільнено лише за відсутності можливості запропонувати відповідні посади, а також у разі відмови від переведення н7а запропоновану посаду. Проте, враховуючи строк розгляду судом адміністративного позову та набрання рішенням суду законної сили, зазначений у попередженні тридцяти денний термін сплине до набрання рішенням суду законної сили та позивача буде звільнено без пропозиції зайняття іншої посади. Після цього рішення суду не матиме будь-якого значення, оскільки його виконання буде неможливим.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. Заборонено Державній фіскальній службі України, її посадовим особам, посадовим особам Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, будь яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на припинення трудових правовідносин, у тому числі звільнення начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, Державна фіскальна служба України подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи та неправильно застосовано норми процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що Одеський окружний адміністративний суд вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки фактично замість забезпечення позову зупинив виконання ч.2 пункту 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1150-ІХ, яким визначено не пізніше шести місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію ДФС, тобто, фактично частково зупинив дію нормативно-правового акта Верховної Ради України.

Відзивів на апеляційну скаргу іншими сторонами у справі до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились. 27.10.2021 р. о 09 год. 57 хв. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги, у зв`язку з поганим самопочуттям.

Доказів про те, що адвокат Джулай Д.О. звертався до лікаря за медичною допомогою до клопотання не надано.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 309 КАС України, зокрема, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Враховуючи, що ухвалу про відкриття провадження прийнято 27.09.2021 р., колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Крім цього, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в позовній заяві ОСОБА_1 просить суд: визнати протиправною бездіяльність Заступника Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби щодо ненадання пропозиції ОСОБА_1 про зайняття іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби, одночасно з повідомленням від 23.07.2021 року про наступне звільнення, яке було отримано ОСОБА_1 02.08.2021 року; зобов`язати керівника Державної фіскальної служби (або особу, що виконує його повноваження на момент набрання законної сили рішенням суду) та керівника Державної податкової служби України (або особу, що виконує його повноваження на момент набрання законної сили рішенням суду) запропонувати ОСОБА_1 для зайняття посаду державної служби у структурі Державної податкової служби України, рівнозначну посаді начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 займає посаду начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області на підставі наказу ДФС України № 1372-0 від 28.09.2020 року. 02.08.2021 року позивача повідомлено про наступне звільнення з посади на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України Про державну службу. Позивач вважає, що попереджаючи його про наступне звільнення, державним органом не було дотримано законодавчо встановлену процедуру, в обґрунтування чого посилається на те, що з моменту початку процесу реформування Державної фіскальної служби України нормативними документами, на підставі яких проводилося реформування, послідовно наголошувалось на реорганізації як Державної фіскальної служби, так і окремих її підрозділів. Можливість припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку із реорганізацією державного органу встановлена п.1 ч.1 ст.87 Закону України Про державну службу. Проте позивача було повідомлено про звільнення на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України Про державну службу - припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку із ліквідацією державного органу. Позивач вказує, що фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація Головного управління ДФС у Миколаївській області (), шляхом його приєднання до Головного управління ДПС у Миколаївській області (), яке в подальшому було реорганізоване у відокремлений підрозділ Державної податкової служби України, а саме у Головне управління ДПС у Миколаївській області (код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу 44104027). В зв`язку з цим, позивач вважає, що у відповідача відсутні законні підстави для звільнення ОСОБА_1 саме на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України Про державну службу.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує, що звернувшись до суду з позовом, позивач посилається на порушення відповідачами процедури його наступного звільнення шляхом ненадання йому пропозиції щодо працевлаштування на іншу рівнозначно посаду державної служби, та просить суд зобов`язати відповідачів запропонувати йому до звільнення іншу рівнозначну посаду державної служби. У повідомленні про наступне звільнення позивача вказується, що його буде звільнено через 30 днів з моменту отримання повідомлення. За переконанням позивача, його може бути звільнено лише за відсутності можливості запропонувати відповідні посади, а також у разі відмови від переведення на запропоновану посаду. Враховуючи строк розгляду судом адміністративного позову та набрання рішенням суду законної сили, очевидним є те, що зазначений у попередженні тридцяти денний термін сплине до набрання рішенням суду законної сили та позивача буде звільнено без пропозиції зайняття іншої посади. Після цього рішення суду не матиме будь-якого значення, оскільки його виконання-буде неможливим. В зв`язку з зазначеним, позивач вважає, що його позовну заяву у даному процесі слід забезпечити шляхом заборони ДФС України та його посадовим особам вчиняти будь-які дії, направлені на припинення трудових правовідносин, у тому числі складання проекту наказу та/або наказу про звільнення позивача.

Приймаючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз обставин справи свідчить про наявність дійсного спору між учасниками процесу та реальність загрози виникнення суттєвої шкоди правам позивача, у зв`язку із чим необхідно заборонити Державній фіскальній службі України, її посадовим особам, посадовим особам Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, будь яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на припинення трудових правовідносин, у тому числі звільнення начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області ОСОБА_1 . Невжиття заходів задля попередження звільнення позивача, ймовірність якого перебуває у прямому зв`язку із існуванням попередження про наступне звільнення, очевидно може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Потенційний розвиток подій в такому напрямку для позивача цілком ймовірний, а тому дозволяє обґрунтовано припускати про необхідність вжиття заходів забезпечення позову в заявлений спосіб.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 Кодексу адміністративного судочинства України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

· невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

· очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За змістом частини другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Відповідна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 826/7496/18.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами. Суд також повинен ураховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до частини шостої статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом умотивована із зазначенням: 1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх доводів, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог і бути співмірними з позовними вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Державній фіскальній службі України, її посадовим особам, посадовим особам Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, будь яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на припинення трудових правовідносин, у тому числі складання проекту наказу або наказу про звільнення начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області ОСОБА_1

Отже, фактично звернення заявника до суду із відповідною заявою обумовлено забороною на вчинення дій, які є предметом розгляду у данній справі.

Також, колегія суддів зазначає, що забезпечення позову шляхом заборони Державній фіскальній службі України, її посадовим особам, посадовим особам Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, будь яким іншим особам вчиняти будь-які дії, направлені на припинення трудових правовідносин, у тому числі звільнення начальника Головного управління ДФС у Миколаївській області ОСОБА_1 фактично є вирішенням спору по суті.

З урахуванням викладеного, переглянувши ухвалу суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме статті 150 КАС України, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 321, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.11.2021 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик