Справа № 640/24627/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року м. Київ № 640/24627/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головсуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчих провадженнях №31935669 та №16997302 та не виключенні запису з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №54874050.

- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зняти арешти з усього нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , накладені у виконавчих провадженнях №31935669 та №16997302.

- зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників внесених у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження №54874050.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що виконавчі провадження №31935669 та №16997302 є закінченими у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу, проте, арешт майна боржника, здійснений відповідачем в межах останніх, залишається не знятим.

Крім того, позивач вважає, що відомості про нього, як боржника у виконавчому провадженні №54874050 мають бути виключені з Єдиного реєстру боржників, оскільки виконавчий напис, на виконання якого виконавче провадження №54874050 було відкрито, визнано судом таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.09.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 22.09.2021 року.

Через канцелярію суду 21.09.2021 року відповідачем подано копію матеріалів виконавчого провадження №54874050. Зокрема, повідомлено суду про неможливість надати копії виконавчих провадження №31935669 та №16997302 з огляду на знищення останніх за терміном зберігання.

У судове засідання 22.09.2021 року прибув представник позивача. Належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідачем участь уповноваженого представника не забезпечено, правом на подання відзиву не скористався.

З огляду на те, що безпосередньо складом судом отримано копії матеріали виконавчого провадження №.09.2021 року та, враховуючи вимоги частини першої статті 271 кодексу адміністративного судочинства України, судом оголошено про відкладення розгляду справи на 03.11.2021 року (з урахуванням терміну перебування суду у відпустці).

У судове засідання 03.11.2021 року сторони не прибули.

Керуючись частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося.

Відповідно до частини четвертої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, ознайомившись із відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження, судом встановлено наступне.

Адвокат ОСОБА_1. 04.08.2021 року звернувся до Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства управління Міністерства юстиції України із заявою про зняття арештів, накладених на майно боржника в межах виконавчих проваджень №16997302, 31935669, вжиття заходів щодо вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації про такі арешти, та виключити з Єдиного реєстру боржників запис, внесений щодо боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №54874050.

Заяву обґрунтовано тим, що 28.07.2021 року ОСОБА_1 отримано інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у формі Інформаційної довідки №267968829 від 28.07.2021 року, згідно із змістом якої:

- 17.08.2010 року за №10152079 реєстратором Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови №16997302 від 28.07.2010 року ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві; об`єкт обтяження - все належне на право власності майно ОСОБА_1 ;

- 06.04.2012 року №12367731 реєстратором Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови №31935669 від 03.04.2012 року ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві; об`єкт обтяження - все належне ОСОБА_1 нерухоме майно.

Зазначені виконавчі провадження є завершеними, проте арешти є чинними.

Крім того, в межах виконавчого провадження №54874050 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №8045 від 20.07.2017 року, на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, в той час, як згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 28.07.2021 року запис про ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні №54874050, є чинним станом на дату звернення із цією заявою.

Листом Шевченківського районного відділу ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства управління Міністерства юстиції України від 13.08.2021 року вих.№138053 повідомлено адвоката ОСОБА_1. про наступне.

Згідно з даних АСВП (Спецрозділ), до Відділу 27.01.2010 року надійшов судовий наказ № 2-1230 від 30.04.2009 року Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 12832,57 грн. на користь ЗAT КБ «Приватбанк».

30.01.2010 року державним виконавцем Яшниковим В. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 16997302.

28.07.2010 року державним виконавцем Артемчуком Т. В. винесено постанову про арешт майна боржника.

20.04.2011 року державним виконавцем Артемчуком Т. В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до вимог пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція).

Згідно з даних АСВП (Спецрозділ), до Відділу 02.04.2012 року надійшов на виконання виконавчий лист № 6-257 від 18.03.2009 року Новозаводського районного суду м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 5789,37 грн. на користь ПАТ «Альфа-Банк».

03.04.2012 року державним виконавцем Артемчуком Т.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 31935669.

03.04.2012 року державним виконавцем Артемчуком Т.В. винесено постанову про арешт майна боржника.

25.06.2013 року державним виконавцем Артемчуком Т.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до вимог пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція).

Адвокату ОСОБА_1. також повідомлено, що оскільки виконавчі провадження завершені, відповідно до статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), Відділом не можуть бути зняті арешти та обтяження, накладені на майно боржника. Боржник має право звернення до відповідного суду для винесення відповідного рішення та подальшого винесення постанови про зняття арешту з майна боржника у відповідності до вимог статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Додатково повідомлено, що виконавчі провадження за 2011 та 2013 роки знищені у відповідності до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями (строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становлять 3 роки, після чого вони підлягають знищенню). Вищезазначені виконавчі провадження обліковуються в АСВП (Спецрозділ), у вигляді скороченої інформаційної довідки, в зв`язку з чим надання ідентифікатору доступу неможливе. Крім того, вищезазначені виконавчі провадження не обліковуються в Єдиному реєстрі боржників.

Щодо питання вилучення запису про ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні №54874050, органом ДВС надано відповідь від 19.08.2021 року №б/н, згідно із змісту якої, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 54874050 з примусового виконання виконавчого напису №8045, виданого 20.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець P.O., про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 287 044,73 грн.

04.09.2019 року державним виконавцем, керуючись пунктом 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Оскільки вищезазначене виконавче провадження завершено до дня винесення Печерським районним судом міста Києва рішення від 18.02.2021 року №757/45649/20-ц про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вилучити боржника з Єдиного реєстру боржників не виявляється можливим.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з майна боржника у межах завершених виконавчих проваджень № 16997302 та №31935669 та не вилучення запису про ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні №54874050, протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404), Законом України від 21.04.1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (втратив чинність) (в редакції, що діяла на момент накладення спірного арешту) (далі також - Закон №606).

Вимогами статті 17 Закону №606 передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Щодо зняття арештів з майна боржника, накладених в межах виконавчих проваджень №16997302 та №31935669, суд дійшов наступних висновків.

Положеннями частин першої, другої статті 57 Закону №606 встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Згідно з частиною четвертою статті 59 Закону №1404, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону №1404 (чинного на момент розгляду справи), у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи викладене, за результатами судового розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зняття арешту з майна позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконано, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову в цій частині та наявність підстав для його задоволення.

Так, з матеріалів справи, Інформаційної довідки №267968829 від 28.07.2021 року та відомостей АСВП (Спецрозділ) у виді скороченої довідки, судом встановлено, що арешт на все невизначене майно та все належне на праві власності нерухоме майно ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 10152079) застосовано 28.07.2010 року у межах виконавчого провадження № 16997302, яке є завершеним, а матеріали - знищеними; арешт на все невизначене майно та все належне на праві власності нерухоме майно ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження 12367731) застосовано 03.04.2012 року у межах виконавчого провадження № 31935669, яке є завершеним, а матеріали - знищеними.

Згідно відомостей, наданих відповідачем, 20.04.2011 року державним виконавцем Артемчуком Т. В. винесено в межах виконавчого провадження №16997302 постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція), та 25.06.2013 року державним виконавцем Артемчуком Т.В. винесено у межах виконавчого провадження № 31935669 постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону №606 в редакції, чинній на день винесення вказаних постанов, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною другою статті 50 Закону №606 передбачалося, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, виконавчі провадження №1699730 та № 31935669 є завершеними, та, в свою чергу, арешти з майна, накладені в їх межах підлягали скасуванню державним виконавцем.

Разом з тим, матеріалами справи та доказами, наданими позивачем, які не спростовані та не заперечуються відповідачем, підтверджується протиправна бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчих провадженнях №31935669 та №16997302, з огляду на що, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, з огляду на те, що природа спірних правовідносин не ставить запитання встановлення права власності позивача у справі ОСОБА_1 та враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про необхідність зняття арешту з об`єктів нерухомого майна позивача, накладених в межах виконавчих проваджень №31935669 та №16997302.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що позивач звернувся до суду із позовною вимогою про зобов`язання відповідача вчинити дії із зняття арешту.

Водночас, з огляду на встановлені судом обставини, та враховуючи, що виконавчі провадження, в рамках яких здійснено спірні арешти завершені, а матеріали цих виконавчих проваджень знищено, суд дійшов висновку про вихід за межі позовної вимоги та, що ефективним захистом прав позивача є саме задоволення позовної вимоги шляхом зняття арешту з усього нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , накладені у виконавчих провадженнях №31935669 та №16997302, безпосередньо судом.

Щодо вилучення відомостей з Єдиного реєстру боржників стосовно ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №54874050, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з абзацом 1 частини п`ятої статті 9 Закону №1404 відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини сьомої статті 9 Закону №1404 відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

З матеріалів справи судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Метлушенко Г.О. від 04.09.2019 року у виконавчому провадженні №54874050 повернуто виконавчий документ (виконавчий напис №8045 від 20.07.2017 року) стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404.

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону №1404, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до пункту 1 розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5, Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Згідно пункту 2 розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, система забезпечує обробку даних про боржника та вносить відомості про нього до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 6 розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

- про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження";

- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження";

- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Аналіз наведених норм свідчить, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав (частина перша статті 40 Закону); повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону (частина сьома статті 9 Закону).

В той же час, в межах спірних правовідносин у відповідача відсутній обов`язок виключити з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника з підстав завершення виконавчого провадження №64528298 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404.

Зокрема, суд враховує, що у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом.

Поряд з цим, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнано протиправною адміністративним судом лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Таким чином, бездіяльність - це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб`єкта владних повноважень будь-яких дій.

Суд зауважує, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності в межах спірних правовідносин та правомірно відмовлено позивачу у виключенні відомостей про останнього, як боржника у виконавчому провадженні №54874050.

В свою чергу, суд відхиляє посилання позивача на наявність рішення Печерського районного суду міста Києва від 18.02.2021 року у справі №757/45649/20-ц, яким визнано виконавчий напис №8045, вчинений 12.07.2017 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки це рішення прийнято після завершення виконавчого провадження №54874050 (04.09.2019 року), на примусовому виконанні якого перебував такий виконавчий напис.

Крім того, доказів оскарження та скасування постанови старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Метлушенко Г.О. від 04.09.2019 року у виконавчому провадженні №54874050, якою повернуто виконавчий документ (виконавчий напис №8045 від 20.07.2017 року) стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону №1404, суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частинах: «визнати незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не виключення запису з Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №54874050; зобов`язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників внесених у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження №54874050» задоволенню не підлягають.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом виявлено порушення відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для виходу за межі позовних вимог та часткового їх задоволення.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з квитанцією 25.08.2021 року №25-538940/1 позивачем сплачено судовий збір в сумі 2724,00 грн.

Відтак, з огляду на часткове задоволення позову через вихід за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про присудження на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1362, 00 грн., розраховану пропорційно до задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо не зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачеві у виконавчих провадженнях №31935669 та №16997302.

3. Зняти арешт з об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 , накладених в межах виконавчих проваджень №31935669 та №16997302.

4. В іншій частині відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судовий збір у розмірі 1362, 00 грн. (одна тисяча триста шістдесят дві грн. 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4).

Повне рішення складено 03.11.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна