Справа № 308/13382/21
Суддя: Дегтяренко К. С.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 жовтня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.,
за участі секретаря Чейпеш В.В.,

представника позивача Іванов С.,
представник відповідача Ільчук І.М.
відповідача ОСОБА_1 (IQBAL JUNAID)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород, адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про примусове видворення за межі території України, -

встановив :

Позивач, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про примусове видворення за межі території України.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 05 жовтня 2021 року о 16.00 в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України зі Словаччини, який 02 жовтня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 375 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску, з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб.

Зазначає, що своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядкуна термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

Позивач вказує, що документом, який посвідчує особу є ID - карта громадянина Пакистану № НОМЕР_2 видана 09.11.2019, яка не дає право на перетинання державного кордону.

На підставі наведеного, позивач просить примусово видворити за межі території України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07 жовтня 2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснення надав аналогічні викладеним, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 07 жовтня 2021 року через канцелярію суду подав відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти примусового видворення свого підзахисного за межі території України, посилаючись на мотиви у ньому викладені. Додатково вказав, що посвідка на тимчасове проживання була скасована вже після затримання відповідача, тобто станом на день затримання у нього були законні підстави перебувати на території України. Крім того вказав, що відповідачем подавались документи на продовження візи.

Відповідач у судовому засіданні підтримав свого захисника та просив, не видворяти його примусово, а прийняти рішення, яким дозволити йому добровільно покинути територію України, крім того зазначив, що в м. Києві у нього є друзі які зберігають його документи та гроші та він має засоби для існування і кошти для повернення додому.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із частиною 1 стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до ч.4 ст.46 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, в тому числі в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Судом встановлено,що відповідач громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 05 жовтня 2021 року о 16.00 в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України зі Словаччини, який 02 жовтня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 375 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску, з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб.

Документ, що посвідчує особу ID - карта громадянина Пакистану № НОМЕР_2 видана 09.11.2019 дійсна до 09.11.2029 року. Відповідач прибув на територію України з метою навчання. У відповідача наявний паспорт НОМЕР_3 виданий 22.11.2019 дійсний до 20.11.2024 року з візою яка надає право перебування на території України до 22.09.2021 року.

Враховуючи вимоги статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та зважаючи на те, що дії громадянина Ісламської Республіки Пакістан порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, такий не має статусу біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, 07.10.2021 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області прийнято рішення у справі № 308/13385/21 про затримання громадянина Ісламської Республіки Пакістан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України, на строк, який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України ,,Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773- VI).

Згідно з п. 16 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Стаття 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частинами 1 та 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено вичерпний перелік підстав за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видача чи передача іноземця та особи без громадянства. Такими підставами є: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Доказів стосовно наявності обставин, за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видачу чи передачу відповідача до країни походження в ході судового розгляду здобуто не було, а тому відсутні підстави для застосування положень вищезазначеної норми.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

На виконання вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та з метою упорядкування роботи з примусового повернення і примусового видворення іноземців та осіб без громадянства Міністерство внутрішніх справа України, Адміністрація Державної прикордонної служби України, Служба Безпеки України винесли спільний наказ № 353/271/150 від 23.03.2012, яким затвердили Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - Інструкція № 353/271/150).

Відповідно до пункту 4 Інструкції № 353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

З наведеної норми Інструкція № 353/271/150 слідує, що така передбачає примусове видворення особи без попереднього рішення про її примусове повернення.

Також у пункті 7 розділу І Інструкції № 353/271/150 зазначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є:

- невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

- наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави;

- якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію;

- якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду,- до набрання рішенням суду законної сили.

Відтак, відповідно до пункту 7 розділу І Інструкції № 353/271/150 примусове видворення особи без попереднього рішення про її примусове повернення можливе, якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію.

Таким чином, іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню без прийняття рішення про примусове повернення.

Статтею 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб від 18.06.2007 року (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб»), передбачено, що Запитувана держава на запит Запитуючої держави та без будь-яких інших формальностей, крім тих, що передбачені цією Угодою, приймає на свою територію громадян третіх країн чи осіб без громадянства, які не виконують чинних умов стосовно в`їзду на територію Запитуючої держави або перебування на ній або припинили виконувати такі умови, якщо надано докази відповідно до статті 7 цієї Угоди того, що такі особи незаконно в`їхали на територію держав-членів безпосередньо з території України або на територію України безпосередньо з території держав-членів.

Як встановлено і підтверджується матеріалами справи, відповідач після незаконного перетину кордону був затриманий представниками прикордонної поліції Словацької Республіки та 05 жовтня 2021 року в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб був переданий на територію України.

За перетин державного кордону України, поза пунктом пропуску через державний кордон України, вчинений групою осіб, громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 204-1 КУпАП та нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, на підставі постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2021 року.

У зв`язку з тим, що відповідач вчинив незаконний перетин державного кордону України, суд доходить до висновку про наявність підстав для примусового видворення громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) за межі території України.

Також слід вказати на відсутність доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Посилання відповідача, про наявність у нього коштів на самостійне повернення, а також про подання ним документів на продовження візи, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки не підтверджуються, жодними доказами.

Станом на день розгляду справи у відповідача відсутні документи, які надають йому право перебувати на території України.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що Україною будь-які міжнародні Угоди з Ісламською Республікою Пакистан про реадмісію осіб не укладались, а тому, відповідно до ч. 3 ст.29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», громадянин Ісламської Республіки Пакистан підлягає примусовому видворенню.

На підставі викладеного, ст.ст.26, 29, 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст.6, 8, 9-11, 72-79, 288, 289 КАС України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про примусове видворення за межі території України - задовольнити.
Примусово видворити громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі території України.
Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.289 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду складено 29 жовтня 2021 року.

Суддя К.С. Дегтяренко