Справа № 140/11036/21
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року ЛуцькСправа № 140/11036/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 від 08.09.2021.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відносно нього постановою Луцького РВ ДВС у Волинській області від 18.09.2019 було відкрито виконавче провадження №60095799. Згідно з вказаною постановою з нього було зобов`язано стягнути виконавчий збір у розмірі 25712,27 гривень.

25.08.2021 стягувачем Акціонерним Банком «Укргазбанк» у вищевказаному виконавчому провадженні №60095799 подано заяву до Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУМЮ (м. Львів) про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Вищезазначена заява АБ «Укргазбанк» задоволена органом виконавчої служби та повернута стягувачу, у зв`язку із чим виконавче провадження №60095799 було закрито.

Не зважаючи на закриття виконавчого провадження №60095799 і повернення виконавчого документа стягувачу, на адресу позивача надійшла копія постанови старшого державного виконавця Луцького відділу Державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області ЗМУМЮ (м. Львів) Вишневської О.І. про відкриття виконавчого провадження №66743233 від 08.09.2021 стосовно нього щодо стягнення залишку виконавчого забору у розмірі 23386, 11 грн.

Позивач зазначає, що державний виконавець не здійснював фактичного виконання судового рішення. Разом з тим, стягнення виконавчого збору залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна при примусовому виконанні виконавчого документа. Зважаючи на повернення виконавчого документа стягувачу, зазначає, що державний виконавець не надав ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості винесення оскаржуваної постанови, тому просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27.10.2021 відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами розділу 2 глави 11 "Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ" Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов №34132 від 03.11.2021 (а.с.44-48) державний виконавець Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) заперечила позовні вимоги та пояснила, що 08.09.2021 нею винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (за його заявою) згідно з п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно, відповідно до ч.4 ст.27, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 10%, що підлягає стягненню згідно виконавчого документа, а саме 25712,27 грн, а також, відповідно до ст.42 вказаного закону, винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

08.09.2021 старшим державним виконавцем Вишневською О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за АСВП №66753233 (стягнення виконавчого збору).

Зазначає, що виконавче провадження №60095799 було відкрите під час дії Закону №1404-УІІІ. При цьому, як на момент відкриття виконавчого провадження (18.09.2019), так і на момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору (08.09.2021), законодавцем було передбачено обов`язок державного виконавця стягнути виконавчий збір відповідно до суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, частиною п`ятою, дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено вичерпний перелік підстав та випадків, коли виконавчий збір не стягується, однак серед них відсутній такий, як подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з тим, що державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору (від 08.09.2021) за примусове виконання виконавчого листа № 161/7117/14-ц виданого 20.03.2015 Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

У межах цього виконавчого провадження державний виконавець вживав заходи щодо забезпечення виконання вказаного виконавчого документа, про що видно з інформації про виконавче провадження (18.09.2019 надіслано запити в органи реєстрації майнового стану; 18.09.2019 винесено постанову про арешт майна боржника; 18.09.2019, 07.04.2021, здійснювались запити до ПФУ щодо місця роботи боржника та даних про облік в ПФУ, ДПС щодо наявності у боржника рахунків в банківських установах та місця отримання доходу боржника), та найголовніше, на що слід звернути увагу -27.09.2019 направлено постанову про стягнення із пенсії боржника та примусово стягувалась з боржника сума боргу та виконавчий збір до моменту повернення документа стягувачу.

Тобто, в межах виконавчого провадження державним виконавцем було вчинено дії, спрямовані на фактичне стягнення заборгованості щодо виконання виконавчого документа, що є заходами, які спонукають боржника до виконання своїх зобов`язань, передбачених виконавчим документом та в даному випадку мали б призвести до повного фактичного виконання з стягненням боргу виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до постанови від 08.09.2021 виконавчий збір (у розмірі 10 відсотків) державний і виконавець розрахував на основі суми, що підлягала примусовому стягненню відповідно до виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/7111114-ц.

Твердження позивача про відсутність підстав для стягнення з нього виконавчого збору є безпідставними, оскільки сума виконавчого збору не залежить від вчинення державним виконавцем виконавчих дій, а стягується у розмірі 10 відсотків від загальної суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Враховуючи наведене, вважає, що державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом України «Про виконавче провадження», а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні, що відбулося 05.11.2021 представник позивача Карпук А.С. підтримав позовні вимоги з мотивів та підстав зазначених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача Будь С.В. просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов.

В подальшому, після оголошення перерви в судовому засіданні на підставі частини третьої статті 268 КАС України, суд ухвалив розгляд справи проводити в порядку письмового провадження, відповідну ухвалу занесено до протоколу судового засідання.

Заслухавши вступне слово представника позивача Карпука А.С. та представника відповідача Будь С.В., дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що 18.09.2019 Головним державним виконавцем Луцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Волинській області Ткачук О.О. відкрито виконавче провадження №60095799 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості в розмірі 257122, 74 грн. Цією ж постановою вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 25712, 27 грн (а.с. 64).

У межах відкритого виконавчого провадження №60095799 державний виконавець вживав заходи щодо забезпечення виконання вказаного виконавчого документа, зокрема: 18.09.2019 надіслано запити в органи реєстрації майнового стану; 18.09.2019 винесено постанову про арешт майна боржника; 18.09.2019 та 07.04.2021 здійснювались запити до ПФУ щодо місця роботи боржника та даних про облік в ПФУ, ДПС щодо наявності у боржника рахунків в банківських установах та місця отримання доходу боржника; 27.09.2019 направлено постанову про стягнення із пенсії боржника, на підставі якої примусово стягувалась з боржника сума боргу та виконавчий збір (а.с.56-74).

03.09.2021 до відповідача надійшла заява від ПАТ «УКРГАЗБАНК» про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.100).

08.09.2021 старшим державним виконавцем Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Вишневською О.І. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з п.1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 105)

Одночасно, відповідно до ч.4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись статтями 3, 27, 40 Закону №1404-VIII державним виконавцем 08.09.2021 винесено постанову ВП №6009579 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню згідно виконавчого документа, а саме 25712,27 грн (а.с.52).

08.09.2021 старшим державним виконавцем Вишневською О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 з примусового виконання постанови Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) №6009579 від 08.09.2021 про стягнення з боржника ОСОБА_1 залишку виконавчого збору у розмірі 23386, 11 грн (а.с.54)

Вважаючи постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 від 08.09.2021 протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 N 1404-VIII (далі Закон №1404).

За змістом частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 1 Закону № 1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із частиною першою статті 15 Закону № 1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частина друга статті 15 Закону № 1404).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

В свою чергу, згідно із пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, у відповідності до вимог Закону № 1404 постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана позивачем постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 від 08.09.2021 винесена на підставі постанови старшого державного виконавця ВП №6009579 від 08.09.2021 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню згідно виконавчого документа, а саме 25712,27 грн. (а.с.52).

Отже, відповідач мав всі законні підстави відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Доводи представника позивача щодо неправомірності дій відповідача з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 від 08.09.2021 на підставі постанови про стягнення виконавчого збору поза межами основного виконавчого провадження (ВП №60095799) є безпідставними та ґрунтуються на помилковому розумінні норм діючого законодавства, адже постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документам та набирає чинності з моменту її винесення.

Що стосується доводів позивача стосовно незгоди щодо стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 23386, 11 грн, то суд зазначає, що в межах даної адміністративної справи позивачем не оскаржується постанова державного виконавця ВП №6009579 від 08.09.2021 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору, однак з метою повного і всебічного розгляду справи вказує наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 27 Закону № 1404).

Суд звертає увагу, що як на момент відкриття виконавчого провадження (18.09.2019), так і на момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору (08.09.2021), законодавцем було передбачено обов`язок державного виконавця стягнути виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404 передбачено окремі випадки, коли виконавчий збір не стягується. Зокрема, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення' аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами' що "підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, частинами п`ятою, дев`ятою статті 27 Закону №1404 визначено вичерпний перелік випадків, у яких виконавчий збір не стягується, та серед них відсутній, такий як подання стягувачем заяви про повернення виконавчого документа.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з тим, що державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору 08.09.2021 за примусове виконання виконавчого листа № 161/7117/14-ц виданого 20.03.2015 Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

У межах виконавчого провадження №60095799 державний виконавець вживав усі необхідні і можливі заходи щодо забезпечення виконання вказаного виконавчого документа про що було вищезазначено судом.

Разом з тим, твердження позивача про відсутність правових підстав для стягнення з нього виконавчого збору є безпідставним, оскільки сума виконавчого збору не залежить від вчинення державним виконавцем виконавчих дій, а стягується у розмірі 10 відсотків від загальної суми, яка підлягає стягненню за виконавчим документом.

Окрім того, позивач у даній адміністративній справі оскаржує рішення відповідача про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа щодо стягнення виконавчого збору, в той же час постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору (як виконавчий документ на підставі якого винесена спірна постанова) позивачем не оскаржена.

Суд звертає увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження є самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень, підстави і порядок прийняття якого врегульовано Законом № 1404. Однак, позивач оскаржуючи постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа щодо стягнення виконавчого збору належним чином не обґрунтовує її протиправність.

Разом з тим, порядок прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, визначений Законом № 1404, відповідачем не порушено, а постанова про стягнення виконавчого збору на підставі якої відкриті виконавчі провадження, є чинною.

Враховуючи вищевикладене у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 від 08.09.2021 слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №360/4369/19 від 26.08.2020 та постанові Великої палати Верховного Суду у справі №0340/1792/18 від 20.05.2020.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставини справи, суд дійшов висновку про те, що відповідач належними та допустимими доказами довів, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 від 08.09.2021 винесена правомірно, у межах повноважень, в порядку та спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66753233 від 08.09.2021 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, встановленого статтею 287 КАС України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його складення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27а, )

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук