Справа № 540/6739/21
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
УХВАЛА

04 листопада 2021 р. м. ХерсонСправа № 540/6739/21

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів Херсонської міської ради в особі Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу від 18.10.2021 року №11 "Про анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності",

встановив:

03.11.2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Вічна Ірина Миколаївна, звернувся до суду з позовом до Департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів Херсонської міської ради, в особі Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу начальника управління містобудування та архітектури департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів Херсонської міської ради І. Юрчака від 18.10.2021 р. № 11 "Про анулювання дії паспорту прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності".

Одночасно з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій просить

- зупинити дію наказу начальника управління містобудування та архітектури департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів Херсонської міської ради І.Юрчака від 18.10.2021 року № 11 про анулювання паспорту прив`язки № 108 від 28.12.2012 року тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності - павільйону по АДРЕСА_1 (власник ТС -ФОП ОСОБА_1 ) до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі;

- заборонити Департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів Херсонської міської ради, Виконавчому комітету Херсонської міської ради, а також будь-яким іншим особам, установам та організаціям вчиняти дії та/або приймати будь-які рішення щодо демонтажу тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності - павільйону по АДРЕСА_1 , встановленої згідно паспорту прив`язки № НОМЕР_1 від 28.12.2012 року (власник ТС - ОСОБА_1 ) до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.11.2021 р. заява про забезпечення позову передана судді Дубровній В.А.

Ухвалою суду від 03.11.2021 р. заяву ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову прийнято до розгляду в порядку письмового провадження.

Як вбачається зі змісту вказаної заяви, необхідність вжиття вищезазначених заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що листом від 20.10.2021 року за вих. № 03-31-333 начальник управління містобудуванням та архітектури департаменту містобудування, архітектури та земельних ресурсів Херсонської міської ради І.Юрчак повідомлено позивача про те, що оскаржуваним наказом начальника управління містобудуванням та архітектури від 18.10.2021 року № 11 було анульовано паспорт прив`язки № 108 тимчасової споруди - павільйону, розташованого в районі будинку АДРЕСА_1 та одночасно запропоновано в терміново (протягом 10-ти днів) здійснити демонтаж ТС, оскільки її демонтаж із залученням сторонніх організацій призведе до значних матеріальних витрат. Відтак, позивач вказує, що внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного наказу для нього вже настали прямі негативні наслідки - виник обов`язок здійснити терміново демонтаж тимчасової споруди впродовж 10-ти днів, при невиконанні якого тимчасова споруда може бути у будь-який момент примусово демонтована сторонніми організаціями (перелік яких не визначено). При цьому позивач не матиме можливості цьому запобігти, оскільки за текстом вказаного листа прийняття відповідачем додаткових рішень про демонтаж або направлення будь-яких повідомлень не передбачається, як відсутня в листі і інформація про те, хто саме та коли буде здійснювати примусовий демонтаж. При цьому, зазначає, що на законодавчому рівні та на рівні нормативних актів Херсонської міської ради також відсутнє врегулювання процедури примусового демонтажу тимчасових споруд, що унеможливлює передбачуваність відповідних дій та можливість їм запобігти. Також вказує, що підставою для забезпечення позову є очевидна протиправність оспорюваного наказу. Враховуючи, що демонтаж спірної тимчасової споруди передбачає фактичне її знищення шляхом розбирання на окремі конструктивні елементи, тобто втрату цілісності конструкції, тому внаслідок невжиття заходів забезпечення позову позивачу беззаперечно буде завдана непоправна шкода, а також призведе до неможливості виконання судового рішення, чим буде втрачена ефективність судового захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для забезпечення позову з урахуванням норм процесуального права та вказаних доводів та аргументів позивача, суд вказує наступне.

Відповідно до положень статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з приписами пункту 1 частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено, серед іншого, шляхом зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен пересвідчитися в тому чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Згідно ч. 2 ст. 151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

З аналізу вказаних норм вбачається, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Як зазначалось вище, єдиною обставиною, з якою позивач пов`язує необхідність забезпечення позову, це демонтаж споруди та понесення позивачем в майбутньому матеріальних витрат для відновлення його прав та інтересів.

Як зазначає позивач у вказаній заяві, що науковим визначенням поняття " демонтаж" це розбирання або зняття машин, пристроїв або споруд; розбирання на окремі частини машин, апаратів, споруд, обладнання і т.ін., а також зняття їх з фундаменту. Промисловий демонтаж - демонтаж будинків та споруд, або їх елементів. (Джерело: Демонтаж конструкцій // Термінологічний словник-довідник з будівництва та архітектури / Р. А. Шмиг, В. М. Боярчук. І. М. Добрянський, ОСОБА_2 ; за заг. ред. Р. А. Шмига. -Львів, 2010. -С. 78. - ІБВИ 978-966-7407-83-4.)

Проте, вказане поняття не дає підстави для визнання того, що демонтаж тимчасової споруди призведе до її руйнування чи знищення, адже така може бути перенесена в інше місце, що, в свою чергу, не може бути визначено судом як невідворотні наслідки чи такі, які потребуватимуть докладання значних зусиль для відновлення існуючих прав позивача.

Аналогічну позицію підтримано П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 22.09.2021 року у справі № 540/462/21 при розгляді аналогічного процесуального питання в аналогічній категорії справ.

З огляду на зазначене, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у визначений заявником спосіб, без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, зумовить передчасне вирішення судом спору по суті, що суперечить за свою суттю завданням правового інституту забезпечення позову.

Суд зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Таким чином, на час розгляду даної заяви суд не вбачає в оскаржуваному рішенні відповідача ознак можливої небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача; суду не доведено неможливість захисту прав позивача без вжиття таких заходів; не доведено, що для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Наведені позивачем доводи й аргументи підлягають судовому дослідженню під час розгляду справи по суті, а тому не є достатніми та переконливими для висновку про наявність очевидної протиправності та застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводу позивача про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, то вказане питання становить предмет доказування і має досліджуватись під час розгляду справи. Вирішення ж відповідного питання за наслідками розгляду клопотання про забезпечення позову фактично є передчасним вирішенням позовних вимог.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для застосування заходів забезпечення адміністративного позову з підстав, які наведені позивачем, а тому вимога про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст.150-157, 243, 248 КАС України, суд -

ухвалив:

У задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, але не пізніше 15-денного строку з дня закінчення карантину. При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.А. Дубровна