Справа № 420/10458/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/10458/21
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження №65644226;

- зобов`язати винести постанову про закінчення виконавчого провадження №65644226.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що в провадженні Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 65644226 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 1020 грн. Підставою для стягнення стала постанова Вінницької міської ради департаменту енергетики, транспорту та зв`язку № ІВ № 00009940 винесена 29.09.2020 року.

Також позивач зазначав, що штраф згідно постанови № ІВ № 00009940 від 29.09.2020 року сплачений ним 05.05.2021 року, що підтверджується меморіальним ордером № МВ19113054 від 05.05.2021 року.

11.06.2021 року позивач звернувся до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про закінчення виконавчого провадження № 65644226, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, у відповідь позивач 16.06.2021 року отримав лист Першого Суворовського відділу ДВС у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.06.2021 року № 26133, яким повідомлено ОСОБА_1 , що для закриття провадження йому необхідно додатково сплатити: «залишок штрафу у розмірі - 510 грн., виконавчий збір у розмірі 51 грн. витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 269 грн.».

Позивач вважає протиправною бездіяльність Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 65644226 у зв`язку із добровільною сплатою штрафу до відкриття виконавчого провадження, а також такою що порушує його права та законні інтереси.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження №65644226.

Зобов`язано Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) винести постанову про закінчення виконавчого провадження №65644226.

Стягнуто з Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Стягнуто з Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

В апеляційній скарзі, Перший Суворовський відділ ДВС міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року та прийняти нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що відповідно до ч.1 ст. 307 КУпАП штраф мав бути сплачений позивачем не пізніше ніж через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу. З огляду на те, що позивачем були надані докази про сплату штрафу, накладеного постановою Вінницької міської ради департаменту енергетики, транспорту та зв`язку № ІВ № 00009940 від 29.09.2020 року, в розмірі - 510 грн. лише 05.05.2021 року ( тобто пізніше ніж через п`ятнадцять днів з дати винесення постанови) задля закриття виконавчого провадження, боржник, ОСОБА_2 , повинен сплатити штраф у подвійному розмірі, а саме: залишок штрафу у розмірі - 510 грн., виконавчий збір у розмірі 51 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 269,00 грн., у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження.

На думку апелянта, у державного виконавця відсутні правові підстави для закриття вазаного виконавчого провадження, оскільки під час вчинення виконавчих дій, державним виконавцем було дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначав про помилковість висновків суду першої інстанції щодо стягнення з виконавчої служби на користь позивача судових витрат у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу, з огляду на безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Позивач, ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві, та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги державної виконавчої служби відмовити, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Учасники справи, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим відповідно до п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справу розглянуто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним спеціалістом інспектором з паркування департаменту енергетики транспорту та зв`язку Вінницької міської ради прийнято постанову від 29.09.2020 року серія ІВ №00009940 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за правопорушення передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу 510,00 грн.

Департаментом енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради направлено на адресу Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі заяву про примусове виконання виконавчого документу, яка надійшла до виконавчої служби 02.06.2021 року за вх. №8011.

Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кобилко В.Є. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №65644226 від 03.06.2021 року щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1020 грн.

Позивач 11.06.2021 року звернувся до Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі з заявою про закінчення виконавчого провадження № 65644226 щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 1020 грн. Також, позивач в заяві зазначив, що штраф згідно постанови № ІВ№00009940 від 29.09.2020 року сплачений 05.05.2021 року, що підтверджується меморіальним ордером № MB 191К 05.05.2021 року. З огляду на те, що виконавче провадження № 65644226 відкрито після сплати штрафу у добровільному порядку, виконавче провадження підлягає закінченню.

Листом від 16.06.2021 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження.

Так, відповідач, посилаючись на ст. 308 КупАП, зазначив, що боржником була надана копія квитанції від 05.05.2021 року про оплату штрафу одинарному розмірі - 510 грн. Отже, для того щоб закрити виконавче провадження, боржнику ОСОБА_2 необхідно сплатити: залишок штрафу у розмірі - 510 грн., виконавчий збір у розмірі 51 грн. витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 269,00 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність державної виконавчої служби щодо відмови у закритті виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем штраф, згідно постанови про накладення штрафу від 29.09.2020 року, оплачено 05.05.2021 року, а виконавче провадження відкрито 03.06.2021 року, отже виконавчий документ виконано до відкриття виконавчого провадження, а тому з дня коли державному виконавцю стало відомо про такі обставини, державний виконавець зобов`язаний прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначає Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження"виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом ().

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено судом, підставою для відкриття виконавчого провадження стала постанова Серії ІВ №00009940 Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку від 29.09.2020 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу, яка набрала законної сили 19.10.2020 року та строк пред`явлення якої до виконання складає 3 місяці.

Також судом встановлено, що заява про примусове виконання вказаної постанови від 29.09.2020 року до відділу виконавчої служби надійшла 02.06.2021 року, у зв`язку з чим державним виконавцем 03.06.2021 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання постанови ІВ№00009940 від 29.09.2020 року.

Як вбачається з постанови Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку від 29.09.2020 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням правил паркування шляхом накладення штрафу в розмірі 510,00 грн.

При цьому, у заяві про примусове виконання виконавчого документу, порушено питання про стягнення з позивача 1020,00 грн., тобто у подвійному розмірі. На цьому також апелянт наполягав і в апеляційній скарзі.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 300-1 КУпАП у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), до вручення такої постанови або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до статті 308 КУпАП У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:

подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;

витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з аналізу зазначених норм законодавства можна дійти висновку, що штраф у подвійному розмірі сплачується лише у разі його стягнення в порядку примусового виконання.

Разом з цим, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів направлення на адресу позивача постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2021 року. Посилання апелянта на той факт, що така постанова направлялася на адресу позивача із наданням до суду копії реєстру про направлення кореспонденції на адресу ОСОБА_1 , колегія суддів вважає недоречними, оскільки зазначені постанови направляються, згідно чинного законодавства, з рекомендованим повідомленням про вручення адресату, яке не надано відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції, а тому суд вважає, що відповідачем не підтверджено належними доказами факт сповіщення позивача про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до меморіального ордеру №МВ19113054 від 05.05.2021 року, ОСОБА_1 сплатив штраф згідно постанови Серія ІВ №00009940 від 29.09.2021 року у розмірі 510,00 грн., в той час як постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем 03.06.2021 року, тобто після оплати штрафу позивачем у добровільному порядку.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених п.п. 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч. 1 цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Відповідно до ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 17 ч. 1 ст. 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з п.п. 23, 24 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України" та п. 915 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що у урахуванням того факту, що позивачем штраф сплачений у добровільному порядку 05.05.2021 року до відкриття виконавчого провадження постановою державного виконавця від 03.06.2021 року, такий державний виконавець з дня коли йому стало відомо про такі обставини, та не пізніше наступного дня, зобов`язаний прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо доводів апеляційної скарги, стосовно того, що сума штрафу подвоюється з огляду на те, що позивачем не сплачений штраф протягом 15 днів з дня набрання законної сили постановою, колегія суддів зазначає, що аналізом чинного законодавства встановлено, що подвійний штраф стягується у порядку примусового виконання виконавчого документа, а не у разі не сплати штрафу протягом 15 днів з дня набрання чинності постанови.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо безпідставного, на думку апелянта стягнення з відділу виконавчої служби на користь позивача судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу, колегія судді зазначає, що ст. 139 КАС України встановлений порядок розподілу судових витрат, частиною першої якої зокрема, встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення - відсутні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту судового рішення 04.11.2021р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.