Справа № 645/3578/21
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 р.Справа № 645/3578/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Маньковська О.О., м. Харків, по справі № 645/3578/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

03.08.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- скасувати постанову ДПО18 № 626076 від 31.05.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції;

- провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.08.2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає його ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги позивач зазначив, що зупинення транспортного засобу було неправомірним, не було складено протокол про адміністративне правопорушення, а в оскаржуваній постанові відсутні дані щодо здійснення відеозапису. Також позивач зазначив, що постанова є єдиним доказом нібито вчинення ним адміністративного правопорушення. Крім того позивач зауважив, що оскаржувана постанова винесена з порушенням встановленої законом процедури, поза межами наданих законом повноважень, за відсутності належних і допустимих доказів вчинення адміністративного правопорушення, відтак, підлягає скасуванню.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.05.2021 року постановою серії ДПО18 № 626076 від 31.05.2021 року, складеної інспектором взводу № 1 роти № 2 батальйону №1 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі 8.500,00 грн згідно санкції ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Постановою серії ДПО18 № 626076 від 31.05.2021 року встановлено, що 31.05.2021 року о 07 год. 00 хв., в м. Харків, пр-т. П. Григоренко, буд. 21, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом HYUNDAI TERRACAN, номерний знак НОМЕР_1 , щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, порушено строки його переміщення в митному режимі транзиту згідно ІПНП, відповідно до відомостей з якого, зазначений транспортний засіб ввезено 21.03.2018 року громадянином ОСОБА_2 .. Оскільки транспортний засіб використовував ОСОБА_1 , який його не ввозив митну територію України та не поміщував в митний режим транзиту, останнім порушено вимоги ст.ст. 380, 381, 95 Митного кодексу України, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» та оскільки ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки, ним порушено п. 2.3 «В» ПДР України (а.с.35).

Не погоджуючись із постановою відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та правомірності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, прийняті її відповідачем в межах та у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-ХІІ (далі - Закон № 3353-ХІІ) цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України (далі МК України) тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам (абз. 3 ч. 5 ст. 380 МК України).

Статтею 381 МК України встановлено особливості переміщення громадянами транспортних засобів особистого користування в митному режимі транзиту через митну територію України.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 МК України громадянам дозволяється поміщувати у митний режим транзиту транспортні засоби особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок митного органу, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом, та переміщуються громадянами-нерезидентами.

Переміщення транспортних засобів особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України здійснюється у строки, встановлені статтею 95 цього Кодексу (абз. 2 ч. 1 ст. 381 МК України).

Статтею 95 МК України встановлюються строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб.

Відповідно до ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Стаття 14 Закону № 3353-ХІІ зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону № 3353-ХІІ передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Згідно з ч. 8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В силу приписів ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що висновок відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП ґрунтувалося на тому, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, щодо якого є обмеження, встановлені МК України та ст. 31 Закону № 3353-ХІІ, а саме: передано керування особі, яка не ввозила транспортний засіб на митну територію України, а згідно з базою ІПНП транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 ввезено 21.03.2018 року іншою особою, а саме ОСОБА_3 ..

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги (ч. 1 ст. 74 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту правопорушення відповідачем надано витяг з бази даних, відповідно до якого транспортний засіб з VIN кодом НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , був ввезений на територію України 21.03.2018 року через пункт пропуску «Виступовичі-Нова Рудня», митний пост Північний, у режимі транзит, громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).

Відповідно до свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 , VIN код НОМЕР_2 належить транспортному засобу HYUNDAI TERRACAN, державний номерний знак НОМЕР_4 , дата першої реєстрації 14.07.2021 року, власник ОСОБА_1 (а.с.43-44).

Отже, враховуючи те, що автомобіль HYUNDAI TERRACAN, номерний знак НОМЕР_1 було ввезено на територію України громадянином ОСОБА_2 в режимі транзит, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем було порушено обмеження, встановлені МК України, а саме порушено строк переміщення транспортного засобу в митному режимі транзит, встановленого ст. 95 МК України та вказаний транспортний засіб передано у володіння, користування та розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України та не поміщувала в митний режим транзиту.

Щодо доводів апеляційної скарги про протиправну зупинку транспортного засобу поліцейським під керуванням позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина восьма статті 121).

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не помішували в митний режим транзиту, а також у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху України.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що поліцейські наділені повноваженнями щодо зупинки транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не помішували в митний режим транзиту.

Враховуючи, що транспортний засіб, яким керував позивач, мав номерний знак іноземної країни, то у відповідача були наявні повноваження для зупинки транспортного засобу для перевірки обставин, наведених у п. 10 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Доводи позивача, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на жоден із доказів, які передбачені ст. 251 КУпАП, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту постанови серії ДПО18 № 626076 від 31.05.2021 року вбачається посилання на відомості ІПНП (інформаційно-телекомунікаційна система «Інформаційний портал Національної поліції України).

Згідно відомостей ІПНП транспортний засіб HYUNDAI TERRACAN, номерний знак НОМЕР_1 , ввезений на територію України 21.03.2018 року ОСОБА_2 , в свою чергу, транспортний засіб HYUNDAI TERRACAN зареєстровано 14.07.2021 року вперше в Україні.

Таким чином, оскаржувана постанова містить посилання на докази в підтвердження факту порушення позивачем порядку переміщення транспортного засобу в режимі транзит, враховуючи що безпосередньо позивачем здійснено первинну реєстрацію транспортного засобу в Україні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що факт керування транспортним засобом позивачем також підтверджується його поясненнями в оскаржуваній постанові, відповідно до яких останній зазначив, що був пристебнутий паском безпеки.

При цьому, позивачем не заперечується факт керування транспортним засобом HYUNDAI TERRACAN, номерний знак НОМЕР_1 31.08.2021 року.

Отже, відсутність посилання в оскаржуваній постанові на технічні засоби, за допомогою яких здійснено відеозапис правопорушення, не спростовує фактичні обставини справи та наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, оскільки витягом з ІПНП підтверджуються встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи обставини керування позивачем транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження встановлені МК України, а тому доводи апеляційної скарги, щодо відсутності доказів колегія суддів вважає необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: прийняття постанови без розгляду справи, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, який є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також засувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Враховуючи вищевикладене та те, що до компетенції Національної поліції України належать повноваження щодо розгляду справ про притягнення до відповідальності за порушення ч. 8 ст. 121 КУпАП, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31.08.2021 по справі № 645/3578/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва