Справа № 140/7900/21
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року ЛуцькСправа № 140/7900/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 26.04.2021 (часу набуття права на призначення пенсії).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Лука Камінь-Каширського району Волинської області та постійно був зареєстрованим й проживав за вказаною адресою з народження, а далі по 27.05.1995 у с.Залісся Камінь-Каширського району Волинської області. Позивач зазначає, що с.Лука було приєднано до с.Залісся, на даний час проживає у м.Луцьк.

Також посилається, що є особою, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і має відповідне посвідчення 3 категорії, наявність якого підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому зазначає, що періоди роботи на території, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, лише доводять те, що він працював і навчався, а не проживав там.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що має право при виході на пенсію на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З приводу призначення відповідного пенсійного забезпечення позивач звернувся із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку до Відділу обслуговування громадян №7 (сервісного центру) ГУ ПФУ у Волинській області.

ГУ ПФУ у Волинській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку в зв`язку з тим, що з 23.05.1985 по 27.06.1987 він проходив строкову військову службу та з 1988 працював в Луцькій автоколоні, тому період його проживання на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить менше 3-х років, відтак не має права на призначення пенсії відповідно з вимогами ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач вважає вказані дії відповідача протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси, оскільки у нього наявні довідки про місце проживання від 16.05.2021 №343 та від 27.07.2021 №410, видані Сошичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області.

З огляду на вказані підстави позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.35).

Відповідач у відзиві на адміністративний позов (а.с.38-42) позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення №43 від 26.07.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно статті 55 Закону №796-ХІІ у зв`язку з тим, що не підтверджено проживання у зоні гарантованого добровільно відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993 року, оскільки заявник проживав у вище зазначеній зоні з 01.09.1987 по 31.12.1992.

Ухвалою суду від 07.09.2021 залучено до участі у справі як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області, відповідач2) (а.с.52-53).

Відповідач2 ГУ ПФУ в Донецькій області не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву.

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 01.03.1993 Волинською обласною державною адміністрацією, є громадянином, який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого відселення у 198 р.р., 3 категорії (категорія 3) (а.с.14).

Позивач 19.07.2021, тобто у віці 54 роки, звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.44-45).

ГУ ПФУ в Донецькій області 26.07.2021 прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №43, оскільки заявник проживав у зоні гарантованого добровільного відселення з 05.09.1987 по 31.12.1992, право на дострокову пенсію має в 55 років (а.с.50).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон України №796-XII) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Зокрема, статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Судом встановлено, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж ОСОБА_1 складає 29 років 2 місяці 29 днів (а.с.48-49).

Як слідує із матеріалів справи, позивач з дня народження і по 01.07.1987 зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Сошичненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 27.07.2021 №410 (а.с.16).

Разом з тим, відповідно до довідки Луцького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 07.07.2021 №1019, виданої на підставі військового квитка НОМЕР_2 та облікової картки до військового квитка НОМЕР_2 , позивач проходив військову службу в Збройних Силах в період з 23.05.1985 по 27.06.1987 (а.с.17).

Таким чином, оскільки позивач станом на 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення не проживав та постійно там не працював, тому не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки.

Разом з тим, з довідки Сошичненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 16.05.2021 №343 слідує, що позивач з 05.09.1987 по 27.05.1995 зареєстрований та проживає в с.Залісся Камінь-Каширського району (а.с.15).

Отже, вказаною довідкою підтверджується факт проживання позивача в період з 05 вересня 1987 по 01 січня 1993 року, що в сукупності становить 5 років 3 місяців 25 днів, а тому, досягнувши віку у 54 роки, позивач не набув право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного на 6 років.

За вказаних обставин у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку - на 1 рік за 2 роки проживання. Тобто, позивач набуде право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII у 58 років.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №357/9973/16-а.

Таким чином, враховуючи, що початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки до позивача не застосовується у зв`язку з відсутністю доказів постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення в період з 26.04.1986 по 31.07.1986, тому позивач у віці 54 роки не має права на призначення пільгової пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ, з огляду на що відповідачем правомірно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність своїх дій при розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій