Справа № 520/18494/2020
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 р.Справа № 520/18494/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Панченко О.В.) від 13.05.2021 року (повний текст рішення складено 25.05.2021 року року) та за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Єгупенко В.В.) від 16.06.2021 року (повний текст рішення складено 17.06.2021 року) по справі № 520/18494/2020

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила:

визнати протиправним та скасувати наказ Слобожанської митниці Держмитслужби від 19.11.2020 року №472-О "Про звільнення ОСОБА_1 ";

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу правового забезпечення Слобожанської митниці Держмитслужби з 24 листопада 2020 року;

стягнути з Слобожанської митниці Держмитслужби середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;

стягнути з Слобожанської митниці Держмитслужби 50000 гривень моральної шкоди

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом відповідача №472-о від 19.11.2020 року її звільнено з посади заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису митниці без скорочення чисельності або штату державних службовців. На думку позивача, вказаний наказ протиправний, а дії відповідача щодо звільнення позивача з посади такими, що суперечать нормам чинного законодавства України та призвели до порушення права позивача на працю, оскільки, посада державної служби, яку обіймала позивач скорочена не була, а відбулось її перейменування. Крім того, при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не було дотримано положення ст.42 КЗпП щодо переважного права на залишення на роботі та ст.49-2 КЗпП в частині обов`язку пропонувати роботу одночасно з попередженням про звільнення, ст.184 КЗпП щодо не допущення звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 року позовні вимоги задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано наказ Слобожанської митниці Держмитслужби від 19.11.2020 року №472-О "Про звільнення ОСОБА_1 ";

поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань Слобожанської митниці Держмитслужби з 24 листопада 2020 року або на рівнозначній посаді;

стягнуто з Слобожанської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у сумі 143950 (сто сорок три тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн. 95 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

18.05.2021 представником позивача було подано заяву про розподіл судових витрат, в якій він просив стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 37600 грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.056.2021 року заяву ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі задоволено частково:

стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35600 грн (тридцять п`ять тисяч шістсот гривень).

В іншій частині заяви відмовлено.

Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу в якій просить змінити в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу правового забезпечення Слобожанської митниці Держмитслужби з 24.11.2020 або на рівнозначній посаді, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення у такій редакції: «поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу правового забезпечення Слобожанської митниці Держмитслужби з 24.11.2020 або на рівнозначній посаді».

Відповідач також не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Також, відповідач не погодився з додатковим рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просив додаткове рішення скасувати та відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив залишити її без задоволення, у зв`язку з її необґрунтованістю.

Позивач подала відзив на апеляційні скарги відповідача, в яких просила подані апеляційні скарги залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. В задоволенні апеляційних скарг відповідача просив відмовити.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційних скарг, просив їх задовольнити. В задоволенні апеляційної скарги позивача просив відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг та відзиви на них, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційні скарзі відповідача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказів Слобожанської митниці Держмитслужби від 09.07.2020 № 167 "Про введення в дію структури Слобожанської митниці Держмитслужби на 2020 рік" та від 16.07.2020 № 175 "Про введення в дію штатного розпису Слобожанської митниці Держмитслужби на 2020 рік" функціонував відділ з напряму реалізації правових питань Слобожанської митниці Держмитслужби, у складі якого передбачено 14 посад, одна з яких посада заступника начальника відділу, на яку призначено ОСОБА_1 .

Наказом Слобожанської митниці Держмитслужби № 300 від 17.09.2020 року за підписом в.о. начальника митниці Ю.Міщенко з метою ефективного використання штатної чисельності митниці та робочого часу працівників митниці введено в дію структуру Слобожанської митниці Дермитслужби на 2020 рік, затверджену в.о. Голови Державної митної служби України Павловським А. 16 вересня 2020 року зі штатом 824 одиниці та введено в дію штатний розпис Слобожанської митниці Дермитслужби на 2020 рік, затверджений в.о. Голови Державної митної служби України Павловським А. 17 вересня 2020 року зі штатом 824 одиниці та місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 4696600,00 гривень.

Вказаним наказом фактично скорочено відділ з напряму реалізації правових питань Слобожанської митниці Держмитслужби у складі 14 посад, включаю посаду заступника начальника відділу, яку займав позивач, та створено відділ правового забезпечення зі структурою 14 посад.

Згідно з повідомленням про наступне вивільнення від 07.10.2020 б/н у зв`язку з із виданням наказу Слобожанської митниці Держмитслужби № 300 від 17.09.2020, яким внесено зміни до структури та штатного розпису Слобожанської митниці Дермитслужби та у зв`язку зі скороченням посади, яку обіймав позивач заступник начальника відділу з напряму реалізації правових питань, з урахуванням особливостей, передбачених частиною 3 статті 87 Закону України "Про державну службу" попереджено про наступне звільнення із займаної посади не раніше ніж через 30 календарних днів з дати ознайомлення з цим попередженням, а саме 06 листопада 2020 року на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу". Також в повідомленні зазначалось, що при звільненні позивачу буде виплачено вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат та повідомлено, що вона може звернутись за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно.

Позивач ознайомився з повідомленням про наступне вивільнення, що підтверджується його особистим підписом.

12.10.2020 року позивач направила на адресу відповідача заяву, в якій просила призначити її на посаду заступника начальника відділу правового забезпечення Слобожанської митниці Держмитслужби, яка станом на день звернення була вакантною. При прийнятті рішення стосовно призначення на посаду просила врахувати її спеціалізацію, кваліфікацію, відсутність дисциплінарних стягнень та те, що вона має дитину віком до 14 років, яку утримує та виховує самостійно.

За наслідками розгляду поданої ОСОБА_1 заяви, Слобожанською митницею Держмитслужби направлено листа № 7.14-08-1/7.14-12/14183 від 05.11.2020 року, в якому позивачу запропоновано вакантну посаду головного державного інспектора відділу митних компетенцій Слобожанської митниці Держмитслужби. У разі прийняття пропозиції про переведення запропоновано подати відповідну заяву керівнику митниці, а у разі відмови письмово повідомити про прийняте рішення.

Як зазначає відповідач у письмовому відзиві на позов, у зв`язку з ненадходженням від ОСОБА_1 будь-якої інформації про прийняття чи неприйняття пропозиції щодо вакантної посади, 17.11.2020 відповідач листом № 7.14-08-1/7.14-12/ НОМЕР_1 повторно проінформував позивача про необхідність у разі прийняття пропозиції про переведення подати відповідну заяву керівнику митниці, а у разі відмови письмово повідомити про прийняте рішення.

Наказом Слобожанської митниці Держмитслужби від 19.11.2020 року № 472-о, відповідно до пункту 1 частини першої та частини 4 статті 87 Закону України "Про державну службу", керуючись статтею 89 Закону України "Про державну службу", статтями 83, 116 Кодексу законів про праці України, статтею 24 Закону України "Про відпустки" звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника відділу з напрямку реалізації правових питань, з займаної посади з 23 листопада 2020 року, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Не погодившись з таким наказом, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що у відповідача була можливість виконати норми закону, передбачені частиною третьою статті 87 Закону України "Про Державну службу", а саме перевести позивача на посаду у перейменованому відділі, яка є ідентичною посаді, що обіймала позивач, відповідає її кваліфікаційним навичкам, досвіду роботи та має відповідну категорію. При цьому, відповідач не повідомив позивача про наявність вимог, яким не відповідав би позивач та/або не надав інших пояснень щодо того, чому вказана вище посада не була запропонована позивачу. У зв`язку з цим, суд дійшов до висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань Слобожанської митниці Держмитслужби з 24.11.2020. Також суд вказав, що беручи до уваги, що посада - заступник начальника відділу з напряму реалізації правових питань Слобожанської митниці Держмитслужби, яку займала позивач перед звільненням не передбачена структурою та штатним розписом Слобожанської митниці Держмитслужби на 2020 рік, введеного в дію наказом від 17.09.2020 року № 300, є підстави для поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній вказаній посаді.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд зазначив, що доказів зміни звичного режиму життя, погіршення взаємовідносин чи стосунків з іншими учасниками суспільних відносин, настання будь-яких інших негативних наслідків, спричинених подією зносин з органами державної виконавчої служби, а також доказів відносно факторів, котрі мають юридичне значення в аспекті існування моральної шкоди у якості реального явища, позивачем до суду не подано.

В доводах апеляційної скарги позивач про справі послалася на те, що з 17.09.2020 року посада заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань, з якої звільнено ОСОБА_1 , не існує в структурі Слобожанської митниці Держмитслужби. Разом з цим судом першої інстанції встановлено, що фактично відбулося лише перейменування структурного підрозділу у складі митниці, а саме відділу з напряму реалізації правових питань на відділ правового забезпечення, яке не призвело до зміни структури або штатного розпису відділу, а також не призвело до скорочення чи змін посади, яку обіймала позивач. На підставі цього вважає, що суд першої інстанції обрав неналежний спосіб захисту порушеного права позивача поновлюючи її на посаді, якої фактично не існує, в той час коли належним способом захисту порушеного права може бути поновлення на посаді, аналогічній тій, з якої її звільнили, і яка існує на дату поновлення, а саме на посаді заступника начальника відділу правового забезпечення Слобожанської митниці Держмитслуби.

В свою чергу, відповідач по справі у поданій ним апеляційній скарзі послався на те, що при порівнянні структур та штатних розписів Слобожанської митниці Держмитслужби на 2020 рік вбачається, що у структурі та штатному розписі, введених в дію згідно з наказами Слобожанської митниці Держмитслужби від 09.07.2020 № 167 та 16.07.2020 № 175 відповідно, наявний структурний підрозділ - відділ з напряму реалізації правових питань, в той час, коли у структурі та штатному розписі Слобожанської митниці Держмитслужби, введених в дію Наказом № 300, вказаний структурний підрозділ відсутній. Відповідно, відсутня і посада, яку обіймала позивачка, що в свою чергу, вказує на скорочення посади та дає підстави суб`єкту призначення на застосування передбаченої статтею 87 Закону України «Про державну службу» процедури.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначив, що вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, надані до матеріалів справи докази, суд приходить до висновку, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу підлягає стягненню у розмірі 35600 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що розмір витрат на правничу допомогу у цій справі є неспівмірним із обсягом виконаної адвокатом роботи та часом витраченим адвокатом.

Надаючи оцінку рішенню суду та додатковому судовому рішенню, доводам апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Правовий порядок в Україні за визначенням ст. 19 Конституції України ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень; та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості при виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно-технічного навчання, підготовки та перепідготовки кадрів відповідно до суспільних програм. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України). Кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Громадянам згідно з ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Загальні правові засади і гарантії здійснення громадянами України свого конституційного права на працю визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Судовим розглядом встановлено, що наказом Слобожанської митниці Держмитслужби від 19.11.2020 року № 472-о, відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 4 ст. 87 Закону України "Про державну службу", керуючись ст. 89 Закону України "Про державну службу", ст. ст. 83, 116 Кодексу законів про праці України, ст. 24 Закону України "Про відпустки", звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника відділу з напрямку реалізації правових питань, з займаної посади з 23.11.2020 р., у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII" (далі Закон № 889-VIII).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Згідно ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: 1) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; 2) у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; 3) не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів; суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності); не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суд також зазначає, що вирішальним при встановленні наявності або відсутності у структурі відповідача структурного підрозділу, у якому працювала позивач, та відповідно її посади, є наявність структурного підрозділу з аналогічними функціями та посадовими обов`язками, з такою ж структурою та кількістю посад. При цьому назва структурного підрозділу та посади значення не має.

При порівнянні штатного розпису Слобожанської митниці Держмитслужби, введеного в дію наказом від 16.07.2020 № 175 «Про введення в дію штатного розпису Слобожанської митниці на 2020 рік», та штатного розпису Слобожанської митниці Держмитслужби, введеного в дію наказом від 17.09.2020 № 300 «Про введення в дію структури та штатного розпису Слобожанської митниці Держмитслужби на 2020 рік», вбачається ідентична структура та чисельність відділів, а різними є лише назви, що свідчить про фактичне перейменування відділу з напряму реалізації правових питань у відділ правового забезпечення.

При цьому, суд зазначає, що фактично не відбулось зміни функціональних завдань та функцій відділу чи посадових обов`язків позивача за посадою у зв`язку зі зміною назви відділу з напряму реалізації правових питань на відділ правового забезпечення, що встановлено шляхом порівняння положень про відповідні відділи.

Таким чином, фактично відбулося лише перейменування структурного підрозділу у складі митниці, а саме відділу з напряму реалізації правових питань на відділ правового забезпечення, яке не призвело до змін структури або штатного розпису відділу, а також не призвело до скорочення чи зміни посади, яку обіймала позивач.

З наведеного вбачається, що посада державної служби (у розумінні пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу»), яку обіймала позивач, скорочена не була, а відбулось лише її перейменування, що не може бути підставою для звільнення.

Що стосується посилання апелянта (відповідача) на зміну основних посадових обов`язків заступника начальника відділу, колегія суддів зазначає, що дослідивши посадові інструкції вбачається, що вони є подібними, змінені лише формулювання та порядок викладених посадових обов`язків, мета посади, права, вимоги до компетентності та умови служби є ідентичними.

Так, дослідивши розділ «основні посадові обов`язки» обох посадових інструкцій вбачається, що:

пункту 1 посадової інструкції заступника начальника відділу правового забезпечення відповідає пункт 1 посадової інструкції заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань;

відповідно пункту 2 - пункт 4;

пункту 3 подібним є пункт 8;

пункти 4 та 5 визначені у меті посади обох посадових інструкцій та дублюються у посадових обов`язках;

пункту 7 посадової інструкції заступника начальника відділу правового забезпечення фактично відповідають пункти 8 та 9 посадової інструкції заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань.

Пункти посадової інструкції заступника начальника відділу правового забезпечення, які відсутні в посадовій інструкції заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань, були зазначені в посадовій інструкції начальника відділу з напряму реалізації правових питань.

Відповідно до пункту 7 посадової інструкції ОСОБА_1 вона виконувала обов`язки начальника відділу у разі його відсутності, що свідчить про те, що вона має досвід виконання посадових обов`язків і начальника відділу.

Щодо інших розділів посадових інструкцій відділу, зокрема «мета посади», «права», «вимоги до компетентності» та «умови служби», то вини є ідентичними в обох посадових інструкціях.

Таким чином твердження апелянта (відповідача) щодо того, що з 10 посадових обов`язків подібними є лише 2 спростовується наведеними обставинами та не доводить факт скорочення посади, яку обіймала позивач.

Судовим розглядом встановлено, що ідентичними є і положення про відділ з напряму реалізації правових питань Слобожанської митниці Держмитслужби від 17.07.2020 р. та положення про відділ правового забезпечення Слобожанської митниці Держмитслужби від 25.09.2020 р. Таким чином, суд першої інстанції, порівнявши штатні розписи та посадові інструкції за обома посадами, вірно встановив, що не відбулось зміни функціональних завдань та функцій відділу чи посадових обов`язків позивача за посадою у зв`язку зі зміною назви відділу.

Посилання апелянта (відповідача) на те, що у новій структурі митниці відсутній відділ та посада з такою самою назвою, як та, яку обіймала позивач, не вказує на скорочення посади та на правомірність дій відповідача при звільненні позивача з посади. Колегія суддів також вважає помилковими твердження представника відповідача про те, що судом першої інстанції не було досліджено штатні розписи та посадові інструкції, оскільки їх було досліджено, про що зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013 зазначив, що відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимної мети або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуванню метою.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 07.07.2004 № 14-рп/2004 вказав, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. Конституційний Суд України також зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимими, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

Таким чином суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов правомірного висновку, що відповідач вибірково підійшов до процедури вивільнення працівників, пропонуючи новоутворені вакансії одним службовцям та утримуючись від такого пропонування іншим. Вибірковий підхід суперечить одному із принципів здійснення державної служби, про який йдеться у пункті 7 частини першої статті 4 Закону України "Про Державну службу", в силу якого: "державна служба здійснюється з дотриманням принципу забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження".

Крім того, суд вважає, що пропонування позивачу посади головного державного інспектора відділу митних компетенцій Слобожанської митниці Держмитслужби було лише формальністю та не мало на меті належного виконання відповідачем обов`язку щодо працевлаштування позивача враховуючи наступне.

Посада головного державного інспектора відділу митних компетенцій Слобожанської митниці Держмитслужби відноситься до посад категорії В, в той час як посада заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань, яку обіймала позивач, належить до посад категорії Б; зазначені посади відносяться до різних груп оплати праці, що свідчить про їх нерівнозначність у розумінні Закону України Про державну службу, крім того запропонована посада не відповідає освіті, кваліфікації, досвіду роботи тощо позивача.

Позивачу не запропоновано вакантні керівні посади, зокрема, посада заступника начальника відділу правового забезпечення, яка є аналогічною посаді, яку обіймала позивач, які більше відповідають критерію рівнозначності (рівноцінності) посади.

Щодо доводів скаржника (відповідача) про те, що ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" надавала право, а не встановлювала обов`язок пропонувати вакантні посади, колегія суддів враховує правові позиції Верховного Суду від 06.11.2020 у справі № 640/3456/20 та від 13.10.2021 у справі № 240/10996/20.

Відповідач ні при розгляді справи судом першої інстанції, ні у своїй апеляційній скарзі не надав пояснень або заперечень щодо наявності станом на дату попередження про звільнення та дату звільнення вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу згідно штатного розпису, а також пояснень, чому позивачу не було запропоновано повного переліку посад.

Враховуючи наведене, твердження представника відповідача про те, що митниця належним чином виконала обов`язок по працевлаштуванню позивача не відповідає дійсним обставинам справи та не спростовує те, що позивача було звільнено з порушенням ч. 3 ст. 184 КЗпП України, якою передбачено, зокрема, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Так, судом встановлено, що запропонована відповідачем посада державної служби не була за колом повноважень, функцій та компетенції рівноцінною тій, яку раніше займала ОСОБА_1 . В свою чергу, ОСОБА_1 одинокою матір`ю, яка має дитину віком до 14 років, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини та рішення суду про розірвання шлюбу (а.с. 42-43, т. 1).

Таким чином, обставини, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, апелянтом не наведено належних та обґрунтованих підстав, з яких рішення суду першої інстанції є незаконним, неправомірним та таким, що має бути скасовано судом апеляційної інстанції, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ Слобожанської митниці Держмитслужби від 19.11.2020 № 472-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » є незаконним та таким, що підлягає скасуванню судом. У зв`язку з цим, обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Що стосується висновку суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань Слобожанської митниці Держмитслужби з 24.11.2020 р. або на рівнозначній посаді, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, оскільки права позивача були порушені, то вони підлягають відновленню шляхом скасування оскарженого наказу та поновлення позивача на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника підлягає негайному виконанню. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу (розпорядження), що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, законодавство передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця виникає обов`язок видати наказ (розпорядження) про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Враховуючи встановлений судом факт незаконного звільнення позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про поновлення позивача на попередній посаді, а саме на посаді заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань Слобожанської митниці Держмитслужби з 24.11.2020 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що обрання судом і такого альтернативного способу захисту права позивача, як поновлення на рівнозначній посаді є помилковим, оскільки приписами ч. 1 ст. 235 КЗпП України прямо та безальтернативно визначено, що працівник повинен бути поновлений саме на попередній роботі, тобто виключно на тій посаді, з якої відбулося незаконне звільнення.

При цьому, суд враховує, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції запис про припинення Слобожанської митниці Держмитслужби відсутній.

На підставі цього, колегія суддів дійшла до висновку, що належним та безальтернативним способом захисту порушених прав позивача у цій частині є ухвалення рішення про поновлення позивача на попередній посаді, а саме на посаді заступника начальника відділу з напряму реалізації правових питань Слобожанської митниці Держмитслужби з 24.11.2020 року.

Доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі спростовуються викладеними вище обставинами.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі цього, суд дійшов до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 року підлягає зміні шляхом виключення з третього абзацу резолютивної частини слів: "або на рівнозначній посаді.". В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга позивача не містить доводів з приводу необґрунтованості рішення суду першої інстанції в цій частині, а тому судове рішення в цій частині не переглядається.

Що стосується додаткового рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

18.05.2021 р. представником позивача було подано заяву про розподіл судових витрат, в якій він просив стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу у сумі 37600 грн.

16.06.2021 р. відповідачем подана заява про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням Юридична компанія АРЕС 26.10.2020 було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № б/н, відповідно до п. 1.1 якого, Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити представництво та/або надати інші види правової допомоги клієнту у справі про визнання протиправними дій Слобожанської митниці Держмитслужби щодо звільнення, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 4.1 договору за згодою сторін ціна цього договору включає в себе винагороду Адвокатського об`єднання за надані юридичні послуги за цим договором. Ціна договору включає в себе загальну вартість юридичних послуг, що виконані Адвокатським об`єднанням.

Згідно з п. 4.2 договору, вартість послуг Адвокатського об`єднання є фіксованою і становить: складання та подання адвокатського запиту 500 грн. за кожний запит; складання та подання позовної заяви 10000 грн.; складання та подання інших заяв по суті справи 5000 грн. за кожний документ.; складання та подання заяв, крім заяв по суті справи, клопотань, заперечень, письмових пояснень 800 грн. за кожний документ.; участь у судовому засіданні в Харківському окружному адміністративному суді (без залежності від тривалості) 2000 грн.; ознайомлення з матеріалами справи у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду 2000 грн. Вчинення додаткових дій, складання процесуальних документів, а також розмір гонорару визначається додатково шляхом складання та підписання додаткової угоди до договору.

Згідно акту приймання-передачі послуг за договором № б/н про надання правової (правничої) допомоги від 26.10.2020 р., надана наступна правова допомога, яка передбачена договором про надання правової допомоги (правничої) допомоги № б/н від 26.10.2020 р.: складання та подання адвокатського запиту від 27.10.2020 р. № 27/10/20-1-П про надання копій документів з питання процедури звільнення ОСОБА_1 500 грн., складання та подання адвокатського запиту від 27.10.2020 р. № 27/10/20-2-П про надання копій документів з питання процедури звільнення ОСОБА_1 500 грн., складання та подання адвокатського запиту від 27.10.2020 р. № 27/10/20-3-П про надання інформації та копій документів з питання процедури звільнення ОСОБА_1 500 грн.; складання та подання адвокатського запиту від 24.11.2020 р. № 24/11/20-1 про надання інформації та копій документів з питання процедури звільнення ОСОБА_1 500 грн.; складання та подання адвокатського запиту від 27.10.2020 р. № 24/11/20-2 про надання копій документів з питання процедури звільнення ОСОБА_1 500 грн.; складання та подання адвокатського запиту від 17.11.2020 р. № 17/11/20-1-П про надання інформації та копій документів з питання процедури звільнення ОСОБА_1 500 грн.; складання та подання до Харківського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (аналіз наданих Клієнтом документів, підготовка доказової бази, аналіз актуальної судової практики, складання позовної заяви) 10000 грн.; складання та подання до суду клопотання про витребування доказів від 18.12.2020 р. 800 грн.; ознайомлення з матеріалами справи № 520/18494/2020 у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду 20.01.2021 р. 2000 грн.; складання та подання до суду відповіді на відзив відповідача 5000 грн.; складання та подання до суду клопотання про витребування документів 800 грн.; участь у судовому засіданні у Харківському окружному адміністративному суді 18.02.2021 р. 2000 грн.; складання та подання до суду додаткових пояснень від 01.03.2021 р. 800 грн.; участь у судовому засіданні у Харківському окружному адміністративному суді 04.03.2021 р. 2000 грн.; складання та подання до суду клопотання про витребування доказів від 18.03.2021 р. 800 грн.; участь у судовому засіданні у Харківському окружному адміністративному суді 18.03.2021 2000 грн.; складання та подання до суду заяви про зміну предмету позову від 26.03.2021 р. 800 грн.; участь у судовому засіданні у Харківському окружному адміністративному суді 30.03.2021 р. 2000 грн.; складання та подання до суду клопотання за наслідками аналізу документів, поданих відповідачем до суду, та про застосування заходів процесуального примусу до відповідача від 12.04.2021 р. 800 грн.; участь у судовому засіданні у Харківському окружному адміністративному суді 12.05.2021 р. 2000 грн.; участь у судовому засіданні у Харківському окружному адміністративному суді 13.05.2021 р. 2000 грн.; складання та подання до суду заяви про розподіл судових витрат від 18.05.2021 р. 800 грн. Вартість наданих юридичних послуг становить 37600 грн.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами ч. 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом ст. 30 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VІ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови поверненню тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у справі № 904/8308/17 дійшов висновків про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд в додатковій постанові від 08.05.2018 у справі № 810/2823/17 зробив висновок, що надані позивачем первинні документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу повинні:

відповідати вимогам первинного документа встановленим вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, містити посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції;

зміст послуг (зазначених в договорі про надання правової допомоги та актах) повинен мати посилання на конкретні дії та/або документи вчинені/складені адвокатом;

платіжний документ має утримувати в собі належне, повне призначення платежу та відмітки банку його проведення відповідно до пунктів 1.22, 2.3, 2.24 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України від 21 січня 2004 № 22.

Також в постанові від 22.05.2018 у справі № 826/8107/16 Верховний Суд прийшов до висновків про те, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що відсутність доказів сплати понесених витрат також не є перешкодою для їх присудження (така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 280/2635/20).

Відповідачем, подавалися пояснення, в яких він вказував про неспівмірність понесених витрат та їх недоведеність.

Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 37600,00 грн., колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6 вищевказаного Акту приймання-передачі послуг адвокатом подано 6 адвокатських запитів, 4 із яких від однієї і тієї ж дати, що свідчить про можливість об`єднання вказаних запитів в один. Крім того, після подання позовної заяви, представником позивача до суду подавалося клопотання про витребування у відповідача доказів, яке за своїм змістом частково дублює зміст адвокатських запитів. При цьому, колегія суддів вважає, що витрати щодо направлення адвокатських запитів до подання позовної заяви повинні включатися до витрат за складання позовної заяви, оскільки охоплюються саме такою послугою.

Також колегія суддів зазначає, що пунктами 12, 14, 16, 18, 20, 21 визначено вартість послуг за участь у судових засіданнях у Харківському окружному адміністративному суді в розмірі 2000,00 грн. за кожне засідання, однак таку вартість послуг суд вважає неспівмірною з часом витраченим адвокатом, враховуючи тривалість судових засідань Згідно протоколів судових засідань (від 18.02.2021 р., 04.03.2021 р., 12.05.2021 р., 13.05.2021 р.) загальна тривалість участі адвоката у них складає близько чотирьох годин.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Дослідивши матеріали справи, зміст позову, надані позивачем до суду докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, заявлення відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, (пропорційності) задоволених позовних вимог враховуючи категорію та рівень складності справи, беручи до уваги критерії співмірності заявлених до відшкодування витрат із наданими адвокатом послугами, витраченим адвокатом часом та обсягом виконаних робіт, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у цій справі, є сума у розмірі 15000,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивну частину додаткового рішення суду першої інстанції щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх до 15000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Слобожанської митниці Держмитслужби задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2021 року змінити, виключивши з третього абзацу резолютивної частини слова: "або на рівнозначній посаді.".

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 року по справі № 520/18494/2020 змінити шляхом викладення другого абзацу тексту додаткової постанови в наступній редакції: "Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Слобожанської митниці Держмитслужби (61003, м. Харків, вул. Короленка, буд.16-Б, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.".

В іншій частині додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.06.2021 року по справі № 520/18494/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.С. Бартош
Судді А.М. Григоров З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 04.11.2021 року