Справа № 420/16420/21
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження, за наявними матеріалами, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про:

визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №60960090 у розмірі 9446,00; постанови про стягнення виконавчого збору №60959998 у розмірі 9446,00 гривень; постанову про стягнення витрат виконавчого провадження №60960090 у розмірі 269,00 гривень; постанову про стягнення витрат виконавчого провадження №60959998 у розмірі 269,00 гривень; постанову про стягнення штрафу №60960090 у розмірі 1700,00 гривень; постанову про стягнення штрафу №60959998 у розмірі 1700,00 гривень; постанову про стягнення штрафу у розмірі 3400,00 гривень; постанову про стягнення штрафу №60959998 у розмірі 3400,00 гривень, які були винесені Другим Київським відділом ВС у м. Одесі (виконавець Латій А.В.).

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 наголошувала, що оскаржувані постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, виконавчого збору та накладення штрафів є протиправними, оскільки рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року було виконано нею у повному обсязі та добровільно. Жодних перешкод ОСОБА_2 та членам його сім`ї мати вільний доступ до частини земельної ділянки та встановлення паркану позивач не чинила.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

Статтею 287 КАС України встановлені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Частиною 4 статті 287 КАС України передбачено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження за окремою категорією термінових адміністративних справ.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року, витребувано від Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копії матеріалів виконавчих проваджень №60960090 та №60959998. Провадження по адміністративній справі №420/16420/21 зупинено до отримання витребуваних доказів по справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2021 року, провадження по адміністративній справі №420/16420/21 поновлено, у зв`язку з усуненням обставин, що викликали його зупинення.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (електронною поштою та телефонограмами).

У судове засідання, призначене на 03 листопада 2021 року, особи, які беруть участь у розгляді справи не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно повідомлялись.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, враховуючи скорочені строки розгляду справ про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін повідомлених належним чином, у порядку письмового провадження.

Ухвала про відкриття провадження по справі була надіслана на офіційну електронну адресу Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), однак, у встановлений судом строк (до 02 листопада 2021 року) відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на 04 листопада 2021 року, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

На виконанні Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебували виконавчі листи Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року.

13.01.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною відкрито виконавче провадження №60960090, за виконавчим листом Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року щодо зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 та членам його сім`ї мати вільний доступ до Ѕ частини земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у межах точок 1-2-3-4-1, площею 0,0269 га (269,5 кв.м), згідно висновку будівельно-технічного дослідження №056/2016 від 07.04.2016 року, виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» (а.с.61).

13.01.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною відкрито виконавче провадження №60959998, за виконавчим листом Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року щодо зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 та членам його сім`ї у встановленні паркану на Ѕ частини земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у межах точок 1-2-3-4-1, площею 0,0269 га (269,5 кв.м), згідно висновку будівельно-технічного дослідження №056/2016 від 07.04.2016 року, виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» (а.с.85).

06.02.2020 року та 11.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною, при примусовому виконанні виконавчих листів Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року, винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження №60960090 та №60959998, на загальну суму 269,00 гривень кожна (а.с.69,87).

06.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною складено Акти державного виконавця, відповідно до яких рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року та вимоги виконавчих документів ОСОБА_1 не виконано (а.с.63,90).

06.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною, у межах виконавчих проваджень №60960090 та №60959998, винесено постанови про накладення штрафу у розмірі 1700,00 гривень на ОСОБА_1 у відповідності до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.64,91).

17.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною було здійснено повторний вихід за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого складено Акти державного виконавця, відповідно до яких рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року та вимоги виконавчих документів ОСОБА_1 не виконано (а.с.70,93).

17.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною, у межах виконавчих проваджень №60960090 та №60959998, винесено постанови про накладення штрафу у розмірі 3400,00 гривень на ОСОБА_1 у відповідності до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.71,94).

18.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною, у межах виконавчого провадження №60959998 винесено постанови про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні та про залучення працівників органів внутрішніх справ (а.с.97-100).

21.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого складено Акт державного виконавця, відповідно до якого вимоги виконавчого документу ОСОБА_1 виконано (а.с.104).

03.03.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною, у межах виконавчих проваджень №60960090 та №60959998, винесено постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 9446,00 гривень, кожна (а.с.74, 105).

03.03.2020 року, виконавче провадження №60959998 з примусового виконання Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року щодо зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 та членам його сім`ї у встановленні паркану на Ѕ частини земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у межах точок 1-2-3-4-1, площею 0,0269 га (269,5 кв.м), згідно висновку будівельно-технічного дослідження №056/2016 від 07.04.2016 року, виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» - закінчено у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.107).

06.03.2020 року, виконавче провадження №60960090 з примусового виконання Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року щодо зобов`язання ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 та членам його сім`ї мати вільний доступ до Ѕ частини земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у межах точок 1-2-3-4-1, площею 0,0269 га (269,5 кв.м), згідно висновку будівельно-технічного дослідження №056/2016 від 07.04.2016 року, виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» - закінчено у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.75).

Постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, стягнення штрафів та виконавчого збору виділені в окремі виконавчі провадження.

Вважаючи постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, виконавчого збору та накладення штрафів протиправними, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору, як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки (частина 2 статті 18 Закону №1404-VIII).

У силу приписів статті 26 Закону України №1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Вирішуючи питання правомірності винесення головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною постанов про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Як встановлено частинами 1, 3, 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

При цьому, виключний перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, шляхом наведення конкретних видів виконавчих документів визначений частиною 5 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, а саме: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини 1 статті 39 цього Закону.

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, є вичерпним.

Суд зазначає, що після відкриття виконавчого провадження вже розпочинається примусове виконання рішення і, як наслідок, стягнення виконавчого збору.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Судом встановлено, що постанови про відкриття виконавчих проваджень №60960090 та №60959998 були отримані позивачем 04.02.2020 року (а.с.89). Також, позивачеві було запропоновано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Суд зауважує, що матеріали виконавчих проваджень спростовують доводи позивача про те, що державний виконавець не проводив жодних виконавчих дій та не мав підстав для стягнення виконавчого збору, оскільки, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною двічі здійснювався вихід за адресою вказаною у виконавчих листах, залучалися до виконавчих дій спеціалісти та працівники органів внутрішніх справ (а.с.97-100).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанови про стягнення виконавчого збору у межах виконавчих проваджень №60960090 та №60959998 від 03.03.2020 року винесені державним виконавцем правомірно та не підлягають скасуванню.

Суд зауважує, що виконання виконавчих листів немайнового характеру Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року не відноситься до виключного переліку випадків, коли виконавчий збір не стягується.

Суд зазначає, що з системного аналізу положень статті 27, пункту 11 частини 1 статті 39, частини 3 статті 40, частини 63 Закону №1404-VIII вбачається, що у випадку закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення немайнового характеру, розмір й підстави стягнення виконавчого збору не поставлені у залежність від повного або часткового виконання виконавчого документа.

Виконавчий збір у такому разі є фіксованою платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються державним виконавцем. Цей збір стягується з боржника.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові по справі №640/31541/20 від 21 жовтня 2021 року.

Вирішуючи питання правомірності винесення головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною постанов про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини 1 цієї статті.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені наказом Міністерства юстиції України №2830/5 від 29.09.2016 року, відповідно до розділу І якого до витрат виконавчого провадження належить: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою; 8) сплата судового збору; 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження; 10) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Приписами пунктів 1 та 2 розділу VI «Фінансування виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження». Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанови державного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження у межах виконавчих проваджень №60960090 та №60959998 від 06.02.2020 року та 11.02.2020 року, винесені державним виконавцем правомірно та не підлягають скасуванню. Розмір мінімальних витрат виконавчого провадження позивачем не оскаржується.

Вирішуючи питання правомірності винесення головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною постанов про стягнення штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У свою чергу, пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII закріплено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Зокрема, згідно статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що за процедурою виконання виконавчого документу немайнового характеру виконавець, за наслідками перевірки стану його виконання, у випадку встановлення його невиконання у передбачені законом строки, накладає стягнення у вигляді штрафу, а у випадку повторного невиконання - штрафу у подвійному розмірі.

Таким чином, оцінка судом постанов виконавця про накладення стягнення у вигляді штрафу у виконавчих провадженнях по виконанню виконавчих документів немайнового характеру, безпосередньо пов`язана з оцінкою стану виконання такого виконавчого документу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що виконавчими листами Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 23 грудня 2019 року, було зобов`язано ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 та членам його сім`ї мати вільний доступ до Ѕ частини земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та у встановленні паркану.

У свою чергу, 06.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною складено Акти державного виконавця, відповідно до яких рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року та вимоги виконавчих документів ОСОБА_1 не виконано (а.с.63,90).

06.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною, у межах виконавчих проваджень №60960090 та №60959998, винесено постанови про накладення штрафу у розмірі 1700,00 гривень на ОСОБА_1 у відповідності до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.64, 91).

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що з актів державного виконавця не вбачається можливим встановити яким чином рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року та вимоги виконавчих листів не були виконані.

З яких підстав державний виконавець дійшов висновку, що ОСОБА_1 перешкоджає ОСОБА_2 та членам його сім`ї мати вільний доступ до частини земельної ділянки та встановлювати паркан.

Акти державного виконавця від 06.02.2020 року жодних підстав чи обґрунтувань невиконання рішення суду та вимог виконавчих документів не містять.

Крім того, з матеріалів виконавчих проваджень №60960090 та №60959998 судом встановлено, що копії постанов про накладення штрафу на адресу ОСОБА_1 державним виконавцем не надсилалися, що у свою чергу, порушило право позивача на виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Також, судом встановлено, що 17.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною було здійснено повторний вихід за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого складено Акти державного виконавця, відповідно до яких рішення Київського районного суду м. Одеси №520/1433/17 від 04.07.2018 року та вимоги виконавчих документів ОСОБА_1 не виконано (а.с.70,93).

Суд зауважує, що Акти державного виконавця від 17.02.2020 року також не містять жодних підстав чи обґрунтувань невиконання ОСОБА_1 рішення суду та вимог виконавчих документів.

Однак, 17.02.2020 року, головним державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Латій Анною Володимирівною, у межах виконавчих проваджень №60960090 та №60959998, винесено постанови про накладення подвійного штрафу (3400,00 гривень) на ОСОБА_1 у відповідності до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.71,94).

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності накладення на ОСОБА_1 штрафів за невиконання рішення суду та вимог виконавчих документів.

Суд зауважує, що оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1, частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що відповідачем відзиву на позовну заяву у вставлений судом строк не подано, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування постанов Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчих провадженнях №60960090 та №60959998 про накладення штрафів на ОСОБА_1 .

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Таким чином, на підставі статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривень, який з урахуванням часткового задоволення позовних вимог майнового характеру підлягає відшкодуванню у розмірі 312,53 гривень (сума позову 29630,00 гривень, частка задоволених позовних вимог становить 34,42%).

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова 1, ) про визнання протиправними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №60960090 у розмірі 9446,00; постанови про стягнення виконавчого збору №60959998 у розмірі 9446,00 гривень; постанову про стягнення витрат виконавчого провадження №60960090 у розмірі 269,00 гривень; постанову про стягнення витрат виконавчого провадження №60959998 у розмірі 269,00 гривень; постанову про стягнення штрафу №60960090 у розмірі 1700,00 гривень; постанову про стягнення штрафу №60959998 у розмірі 1700,00 гривень; постанову про стягнення штрафу у розмірі 3400,00 гривень; постанову про стягнення штрафу №60959998 у розмірі 3400,00 гривень, які були винесені Другим Київським відділом ВС у м. Одесі (виконавець Латій А.В.) задовольнити частково.

Постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби у міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №60960090 від 06.02.2020 року про стягнення штрафу у розмірі 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень - визнати протиправною та скасувати.

Постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби у міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №60959998 від 06.02.2020 року про стягнення штрафу у розмірі 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень - визнати протиправною та скасувати.

Постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби у міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №60960090 від 17.02.2020 року про стягнення штрафу у розмірі 3400,00 (три тисячі чотириста) гривень - визнати протиправною та скасувати.

Постанову Другого Київського відділу державної виконавчої служби у міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №60959998 від 17.02.2020 року про стягнення штрафу у розмірі 3400,00 (три тисячі чотириста) гривень - визнати протиправною та скасувати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого Київського відділу державної виконавчої служби у міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 312,53 (триста дванадцять гривень п`ятдесят три копійки) гривень.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене згідно статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ярослава БАЛАН