Справа № 440/10022/21
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/10022/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення,

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі по тексту - відповідач), у якій просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.03.2019 №0-1601 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 132129,27 гривень;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.03.2020 №0-1601 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 148099,77 гривень;

визнати протиправним та скасувати Рішення про опис майна у податкову заставу №9/16-24 від 24.06.2021.

Позов обґрунтований тим, що вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 та 2019 роки стосовно об`єкта оподаткування нежитлової будівлі (корівника-телятника), що, враховуючи рішення Надержинщинської сільської ради стосовно встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, не є об`єктом оподаткування, а тому у відповідача відсутні підстави для визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Окремо навів аргументи щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 52-54/ зазначив, що відповідно до інформації ІС Податковий блок за позивачем зареєстрована нежитлова будівля площею 3549,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 10206978). Ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, на 2018-2019 роки у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Відповідно до положень статті 266 Податкового кодексу України позивачу оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями визначено податкове зобов`язання. Довід позивача стосовно того, що нежитлова будівля площею 3549,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є безпідставним, оскільки позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, а зазначена нежитлова будівля протягом спірного періоду не використовувалась в сільськогосподарському виробництві. Позивач своїм правом надання відповіді на відзив не скористався.

22 жовтня 2021 року представником позивача надано до суду письмові пояснення по суті спору /а.с. 86/.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №36774324 від 17 грудня 2012 року ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє об`єктом нерухомого майна (реєстраційний номер майна 12055324), а саме: Типу: нежитлова будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3549,0 кв.м. Згідно опису об`єкта його назва: корівник-телятник /а.с. 11/.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області винесено наступні податкові повідомлення- рішення, якими позивачу на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості: від 11.03.2019 № 0-1601 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 132129,27 грн, а також від 05.03.2020 № 0-1601 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 148099,77 грн /а.с. 34-35/.

24 червня 2021 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області винесено рішення про опис майна у податкову заставу № 9/16-24 від 24 червня 2021 року /а.с. 30/.

Вважаючи свої права порушеними такими податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про опис майна у податкову заставу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд виходить з наступного.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 розділу ХІІ Податок на майно Податкового кодексу України /далі - ПК України (у редакції чинній, на час виникнення спірних правовідносин)/.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.6.1. пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 рік у сумі 132129,27 грн та за 2019 рік у сумі 148099,77 грн стосовно об`єкта нерухомості: нежитлової будівлі загальною площею 3549,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу позивач вважає, що не є платником вказаного податку вказаний об`єкт є будівлею сільськогосподарського призначення, а ставка податку для вказаної категорії будівель, згідно відповідних рішень Надержинщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області складає - "0", відтак, на думку позивача, підстав для нарахування йому податку за вказане майно не має, що свідчить про безпідставність оскаржуваних рішень відповідача.

Надаючи оцінку такому доводу позивача, суд виходить з наступного.

Так, статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755- IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28 грудня 2014 року, який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України передбачено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує два відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Отже, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.

Статтею 265 ПК України (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII, що діє з 01 січня 2015 року) визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Водночас, статтею 10 ПК України встановлено перелік місцевих податків, в якому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не передбачений.

Натомість, є податок на майно (підпункт 10.1.1 пункт 10.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 ПК України.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до положень пункту 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зі змісту наведених законодавчих норм вбачається, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, входить у повноваження місцевої ради, яка має прийняти відповідне рішення.

Згідно з пунктом 8.3. статті 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Наведене відповідає вимогам пункту 10.2 статті 10 ПК України, згідно з яким саме місцеві ради обов`язково установлюють податок на майно, а також кореспондує положенням пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п. 266.2ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК БС), затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 р. N 507, об`єктами класифікації в ДК БС є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 (чинний з 01 січня 2001 року, далі - ДК 018-2000). Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.

Об`єкти нерухомості, належні позивачу на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом нараховані податкові зобов`язання, належить до будівель/споруд, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Суд наголошує, що доводи відповідача, що належна позивачу на праві приватної власності нежитлова будівля загальною площею 3549,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 упродовж 2018-2019 років була об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки відомостями з Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в ІС "Податковий Блок" вказаний об`єкт зазначено, як нерухоме майно та не зазначено "корівник-телятник", є безпідставними та необґрунтованими, оскільки самим відповідачем в в підтвердження вказаних доводів не було надано до матеріалів справи відповідних доказів, зокрема витягу з Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в ІС "Податковий Блок". Крім того, згідно вимог Податкового кодексу України, податок на нерухоме майно не нараховується відповідачем, виходячи із інформації, яка міститься в такому ресурсі, як Реєстр платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в ІС "Податковий Блок".

Сам відповідач у відзиві не заперечує, що рішеннями Надержинщинської сільської ради на 2018, 2019 роки ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по коду 1271,1 (будівлі для твариництва) становить 0. Однак, в Реєстр платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в ІС "Податковий Блок", станом на момент формування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не було зазначено, що вказаний об`єкт є корівником-телятником.

При винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом взято ставку податку, визначену рішеннями Надержинщинської сільської ради сьомого скликання про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік та на 2019 рік, а саме 1% розміру мінімальної заробітної плати. Однак, ні у спірних податкових повідомленнях-рішеннях, ні у відзиві не міститься пояснень по якому саме класу та підкласу будівель визначено такий відсоток.

Надаючи оцінку вказаному доводу відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018-2000), затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель та споруд 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. Цей клас не включає: споруди зоологічних та ботанічних садів (які відносяться до класу 2412). Цей клас містить підклас - 1271.1 Будівлі для тваринництва.

Судовим розглядом встановлено, що у додатку 1 до рішення двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік від 22 грудня 2017 року встановлюються ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік, у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр, зокрема для фізичних осіб за об`єкти будівель нежитлових інших за кодом 1271.1 Будівлі для тваринництва - 0,00 % /а.с. 16-19/.

Так само, у додатку 1 до рішення двадцять шостої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2019 рік від 12 червня 2018 року встановлюються ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2019 рік, у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр, зокрема для фізичних осіб за об`єкти будівель нежитлових інших за кодом 1271.1 Будівлі для тваринництва - 0,00% /а.с. 20-23/.

Вказаними додатками також визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на інші види нежитлових будівель.

Наявне у відзиві на позовну заяву посилання відповідача виключно на той факт, що ставка податку для нежитлових приміщень на 2018-2019 роки по даній нежитловій будівлі згідно рішень Надержинщинської сільської ради становила 1% судом оцінюється критично, оскільки поняття нежитлова будівля є загальним визначенням типу приміщення.

В межах даного спору об`єкт нерухомості загальною площею 3549,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно, є нежитловою будівлею, однак згідно опису назвою будівлі є корівником-телятником.

Зі змісту підпункту 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України слідує, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Таким чином, обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган здійснює на підставі тих відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та/або у відповідних документах платника податків, зокрема документах на право власності.

Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №36774324 від 17 грудня 2012 року ОСОБА_1 на праві приватної власності володіє об`єктом нерухомого майна (реєстраційний номер майна 12055324), а саме: Типу: нежитлова будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3549,0 кв.м. Згідно опису такий об`єкт є корівником-телятником /а.с. 11/.

Суд зазначає, що в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі від 06.09.2021 року, у відповідача було витребувано, крім іншого, документи на підставі яких винесені податкові повідомлення-рішення разом з їх детальним розрахунком кожного податкового повідомлення-рішення. Витребувані документи було зобов`язано надати до суду у строк для подання відзиву. Вказану ухвалу уповноважений представник відповідача отримав 08.09.2021 року.

Для встановлення обставин по справі судом був виконаний обов`язок зі збору доказів відповідно до ст. 9 КАС України, та була складена на та направлена на адресу відповідача ухвала із вимогою витребування доказів по справі. Однак, зібраними доказами не були спростовані факти встановлені судом.

Суд наголошує, що відповідачем разом з відзивом, який подано до суду 27.09.2021 року, не надані та у матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують належність нежитлової будівлі загальною площею 3549,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 до нежитлових будівель іншого класу, аніж клас будівель та споруд 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства - Будівлі для твариництва, Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018-2000).

Оскільки відповідачем не доведено, що вказана вище нежитлова будівля позивача є нежитловою будівлею іншого класу, аніж клас будівель та споруд 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства - Будівлі для твариництва, суд доходить висновку про безпідставність застосування відповідачем ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 1% відповідно до додатку 1 рішення двадцять другої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2018 рік від 22 грудня 2017 року, а також рішення двадцять шостої сесії Надержинщинської сільської ради сьомого скликання Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на 2019 рік від 12 червня 2018 року.

А відтак, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 11.03.2019 № 0-1601 та від 05.03.2020 № 0-1601 підлягають скасуванню та визнанню протиправними.

Надаючи оцінку вимозі визнати протиправним та скасувати Рішення про опис майна у податкову заставу № 9/16-24 від 24.06.2021, суд зазначає наступне.

Згідно положень статей 88, 89 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пункт 89.1 статті 89 Податкового кодексу України).

Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України).

Отже, умовою для винесення керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою) рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та призначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, першопричиною утворення недоїмки стало нараховане контролюючим органом податкове зобов`язання згідно податкових повідомлень-рішень від 11.03.2019 № 0-1601 та від 05.03.2020 № 0-1601, що не погашено позивачем в межах встановленого Податковим кодексом України.

Враховуючи вищевикладений висновок суду про протиправне визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018-2019 роки згідно податкових повідомлень-рішень від 11.03.2019 № 0-1601 та від 05.03.2020 № 0-1601, наявні підстави стверджувати про безпідставне виникнення у позивача податкового боргу за вказаним податковим зобов`язанням, а відтак і про безпідставне винесення відповідачем рішення про опис майна у податкову заставу.

Отже, у ході судового розгляду справи відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3710,30 грн /а.с. 7, 8/.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З огляду на ухвалення судом у цій справі рішення про задоволення позовних вимог фізичної особи, понесені позивачем судові витрати сплаченого судового збору у розмірі 3710,30 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн, суд виходить з таких міркувань.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системно проаналізувавши наведені вище норми КАС України, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 04.08.2020 у справі №810/3213/16.

У цій справі представник позивача просить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 8500,00 грн.

На підтвердження розміру витрат адвокатом Панченко О.О. надані копії: договору про надання правничої від 20.08.2021 №02-27/04/21, акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 30.08.2021, квитанції банківської установи про сплату комісії за послуги банку згідно заяви на переказ суми платежу 8500 грн від 30.08.2021 №ПН1906РКО, рахунку № 54/21 від 27.08.201, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката, а також оригінал ордеру /а.с. 9, 37-45/.

Дослідивши надані представником позивача документи, суд враховує такі обставини.

Оцінюючи надані представником позивача документи у взаємозв`язку з фактичними обставинами цієї справи, суд враховує, що цей спір виник у справі не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду доказів тощо.

Позовна заява не містить аналізу судової практики зі спірного питання, а тому включення адвокатом до розрахунку суми гонорару витрат в цій частині є безпідставним.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників, судові засідання не проводились. Адвокат не відвідував суд для з`ясування обставин справи, не ознайомлювався з матеріалами справи, хоча заяву про ознайомлення подано.

Також суд зауважує, що ні в угоді про надання адвокатських послуг, ані в будь-якому іншому документі не зазначено кількість витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги ОСОБА_1 у цій справі, а також ставку за годину роботи адвоката.

Враховуючи наведені вище фактичні обставини цієї справи суд акцентує увагу на тому, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Виходячи з вищеописаних обставин справи, зважаючи на те, що підготовлені адвокатом процесуальні документи не потребують значних затрат часу для їх складення, суд, задовольняючи позов частково, оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи заперечення відповідачем розміру витрат на професійну правничу допомогу у цій справі, беручи до уваги принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу у цій справі до 5000,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ідентифікаційний код ВП: 44057192) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 11.03.2019 № 0-1601 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 132129,27 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 05.03.2020 № 0-1601 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 148099,77 гривень.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про опис майна у податкову заставу № 9/16-24 від 24.06.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код ВП: 44057192) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3710,30 грн /три тисячі сімсот десять гривень тридцять копійок/ та на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн /п`ять тисяч гривень/.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський