Справа № 200/764/21-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року справа №200/764/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гаврищук Т.Г., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника відповідача Біловол В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 р. у справі № 200/764/21-а (головуючий І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області, в якому просив: визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.12.2020року №0002469/09-01, відповідно до якого визначено суму штрафних санкцій у сумі 333000 грн. та №0002470/09-01, відповідно до якого визначено суму штрафних санкцій в сумі 1020 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ДПС у Донецькій області від 22.12.2020 №0002469/09-01, відповідно до якого визначено суму штрафних санкцій у сумі 333000 грн.; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення ДПС у Донецькій області №0002470/09-01, відповідно до якого визначено суму штрафних санкцій в сумі 1020 грн.; стягнув з Головного управління ДПС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3340 грн. 20 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким відмовити в задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що як вбачається з направлення від 18.11.2020 року № 54, 53 перед перевіркою оператору АЗС, який відмовився від надання своїх персональних даних ( даний факт зафіксовано в акті перевірки та додатках до нього) перевіряючими було надано для ознайомлення направлення на перевірку та вручено копію наказу ГУ ДПС у Донецькій області № 1529 від 18.11.2020 року «Про проведення фактичної перевірки».

У акті № 19 від 20.11.2020 та акті № 31 від 27.11.2020 зазначено, що оператор АЗС відмовився від підпису у направленні на перевірку від 18.11.2020 № 53, 54 та від 27.11.2020 № 159 з причини «без надання пояснень»

З 20.11.2020 по 27.11.2020 відповідачем проведена фактична перевірка з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС ФОП ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки було складено акт фактичної перевірки від 30.11.2020 № 0866/05/99/40/09/ НОМЕР_1 . Позивач відмовився від підписання та отримання акта перевірки, про що складено відповідний акт відмови від підписання акта перевірки №46/05-99-09-01 від 30.11.2020. Другий примірник акту було направлено поштою з повідомленням про вручення на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 згідно поштового відправлення № 915 отримано 06.12.2020.

Судом не враховано акт № 19 від 20.11.2020 про відмову від підпису у направленні на перевірку від 18.11.2020 № 53,54. Апелянт зазначає, що деякі недоліки в оформлені результатів перевірки, не свідчать по наявність підстав для скасування відповідного рішення контролюючого органу.

Відповідачем під час перевірки встановлено, порушення:

-пп. 230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України, а саме за період з 01.04.2020 по 30.08.2020 реєстрації в Єдиному державному реєстрі рівнемірів - лічильників на 4 резервуарах для зберігання пального та витратомірів - лічильників на 5 місцях відпуску пального наливом на акцизному складі ФОП ОСОБА_1 № 1009168 за адресою : АДРЕСА_1 .

-пп. 230.1.3 п.230.1 ст.230 ПК України, а саме : за період з 01.04.2020 по 31.08.2020 ФОП ОСОБА_1 до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику не було надано 153 електронний документ, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального на акцизному складі № 1009168 за адресою : АДРЕСА_1 .

-ст.85 ПК України ненадання платником податків посадовим особам контролюючого органу після початку перевірки всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а сааме: договір оренди або право власності на АЗС, прибутково - видаткові накладні , товаро - транспортні накладні, облікові документи які застосовуються у місцях придбання транспортування зберігання, відпуску пального відповідно діючих нормативно - правових актів з питань його обліку,книгу обліку розрахункових операцій; формулярів паспортів на паливо роздавальні колонки, та не надано результатів повірки або оцінки відповідності зазначених ПРК, проведеної відповідно до законодавства у останній рік експлуатації.

Позивачем не заперечувався факт, що обладнання АЗС витратомірами лічильниками та рівнемірами лічильниками відбулася 31.08.2020 року, отже контролюючий орган зобов`язаний нарахувати суму податкових зобов`язань (застосувати штрафні санкції) за податкове правопорушення, допущене платником податку в межах строку давності, визначеного ст.102 ПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутність, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, зареєстрований у якості фізичної особи - підприємця та згідно ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС-України) здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

На підставі листа ДПС України №11586/7/00-00-09-02-03-07 від 14.07.2020 та інформації щодо акцизних складів, по яких не надано інформацію про встановлення витратомірів лічильників пального відповідачем по справі прийнято наказ №1529 від 18.11.2020 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 18.11.2020 тривалістю не більше 10 діб за період з 01.07.2019 року по 27.11.2020 року з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального відповідно до Закону України №481, п.п. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України та Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затвердженими Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 року № 218 (т.1 арк.с.164).

Відповідачем оформлені направлення на проведення перевірки №53 від 18.11.2020, №54 від 18.11.2020 та №159 від 27.11.2020 (т.1 арк.с. 165-167).

За наслідками вказаної перевірки складено акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС № 0866/05/99/40/09/ НОМЕР_1 від 30.11.2020 року (т.1 арк.с. 158 161).

З акту вбачається, що при виході на АЗС за адресою: АДРЕСА_1 перевіркою встановлено порушення п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 Податкового кодексу України та п.21 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та п.5, 6, 7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого постановою КМУ від 22.11.2017 №891 в частині відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемерів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі та або витратоміра лічильника на місці відпуску пального наливом, акцизного складу, розташованому на акцизному складі, а саме: відсутність з 01.04.2020 по 30.08.2020 в Єдиному реєстрі рівнемірів лічильників на 4 резервуарах зберігання пального та витратомірів - лічильників на 5 місцях відпуску пального наливом на акцизному складі №1009168 ФОП ОСОБА_1 та неформуванні та ненаданні до реєстру даних, передбачених Порядком №891(з 01.04.2020 пр. 31.08.2020 не надано 153 електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального на акцизному складі № 1009168).

Крім того, встановлено порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України в частині ненадання посадовим особам контролюючого органу до перевірки документів, пов`язаних з предметом перевірки, а саме: договір оренди або право власності на АЗС, прибутково- видаткові накладні, товарно транспортні накладні, облікові документи, які застосовуються у місцях приймання транспортування зберігання відпуску пального відповідно діючих нормативно правових актів з питань його обліку, книги обліку розрахункових операцій, розрахункові книжки, трудовій договір на оператора АЗС.

На підставі акта перевірки відповідачем 22.12.2020 прийнято податкове повідомлення рішення № 0002469/09-01, відповідно до якого позивачу визначено суму штрафних санкцій в розмірі 333000 грн. згідно п.128-1.1 ст.128-1 Податкового кодексу України (180000 грн.) та згідно п.128-1-3 ст.128-1 Податкового кодексу України (153000 грн.) та податкове повідомлення рішення №0002470/09-01, відповідно до якого позивачу визначено суму штрафних санкцій в розмірі 1020 грн. згідно п.121.1 ст.121 Податкового кодексу України (т.1 арк.с.34- 38).

Судом допитані у якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були приведені судом до присяги свідка відповідно до вимог ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України та під розписку попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України.

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що працює на АЗС, яка належить ФОП ОСОБА_1 та розташована за адресою АДРЕСА_1 оператором. 20.11.2020 року був його робочим днем, протягом якого бачив, що декілька осіб протягом 10-15 хвилин фотографували територію АЗС, колонки та стенд з розміщеною інформацією для покупців. До нього не підходили, жодних документів для ознайомлення йому не надавали та він нього не вимагали.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що працює на АЗС, яка належить ФОП ОСОБА_1 та розташована за адресою АДРЕСА_1 роздавальником нафтопродуктів. 20.11.2020 року був його робочим днем. На території АЗС бачив декілька осіб, які фотографували територію АЗС протягом приблизно 15 хвилин. Один з цих осіб підійшов до нього та повідомив про те, що він працівник податкового органу, показавши службове посвідчення. Прізвище не пам`ятає. Прізвище та ім`я роздавальника не запитували. Ніяких документів для ознайомлення (направлень, наказів) не надавали, документів не запитували. Не бачив, щоб особи, які здійснювали фотозйомку, підходили до оператора.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка позивача проведена з порушенням пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України в наслідок ненадання позивачу (його уповноваженим особам) для ознайомлення направлень на проведення перевірки та наказу про проведення перевірки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стосовно питання дотримання відповідачем порядку проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Згідно із підпунктом 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За положенням п. 80.1 ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Так, для прийняття рішення контролюючого органу щодо проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України законодавцем чітко передбачено підстави для проведення податкового контролю.

Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Аналіз вищезазначених правових норм дає суду підстави для висновку, що обов`язковими обставинами (передумовами) для проведення фактичної перевірки згідно підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Разом з цим, законодавством закріплена право на проведення перевірки також за здійсненням функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

статтею 19-1 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: 19-1.1.16 - здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; 19-1.1.14 здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

У даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства для призначення фактичної перевірки необхідно в частині проведення контролю за виробництвом, обліком, зберіганням та транспортуванням спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №810/1394/16, від 22 квітня 2021 року від справа № 805/3809/16-а, від 29 липня 2021 року у справі №815/6864/16.

Отже, суд зазначає, що положення пп. 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України дозволяються відповдіачеві проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача.

Матеріали справи свідчать, що підставою для проведення фактичної перевірки відносно позивача є наказ який прийнятий на підстави листа ДПС України №11586/7/00-00-09-02-03-07 від 14.07.2020 та інформації щодо акцизних складів, по яких не надано інформацію про встановлення витратомірів лічильників пального, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального відповідно до Закону України №481, п.п. 80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України та Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затвердженими Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 року № 218.

Відповідно до п. 80.7 статті 80 ПК України, фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

У п. 81.1 ст. 81 ПК України закріплено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Відповідно до п. 80.10 статті 80 ПК України, порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.

За положенням п. 86.5 ст.86 ПК України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

У разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції

Здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами, тому за відсутності проведеної перевірки, як юридичного факту, у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

З огляду на викладене, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, є обов`язковою умовою для проведення перевірки та реалізації її наслідків.

Суд зазначає, що акт перевірки, отриманий в результаті фактичної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених Кодексом адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки, на підставі висновків акта перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 16 лютого 2016 року (справа №826/12651/14), від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14) та у постанові Верховного Суду від 17 березня 2018 року (справа N1570/7146/12), від 24 жовтня 2018 року (справа №808/1746/15), від 18 грудня 2018 року (справа №805/406/17-а), від 20 вересня 2019 року (справа №0340/1931/18)

Відповідно до п. 80.5 ст. 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 Податкового кодексу України.

За вимогами п. 81.1 та 81.2 ст. 81 ПК України, відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Отже, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання щодо необґрунтованості її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Зважаючи на викладене, суд звертає увагу, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді буде суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Натомість, позов платника податків, спрямований на оскарження рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.12.2019 у справі № 803/990/15-a, від 29.03.2019 у справі №805/3449/18-а, від 24.01.2019 у справі №826/13963.

Разом з цим, як зазначив Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу №1529 від 18.11.2020 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 18.11.2020 тривалістю не більше 10 діб за період з 01.07.2019 по 27.11.2020 оформлені направлення на проведення перевірки №53 від 18.11.2020 року, №54 від 18.11.2020 року, №159 від 27.11.2020 року (т.1 арк.с. 165-167).

20.11.2020 головним державним ревізором інспектором Федотовим М.М. та заступником начальника відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами ОСОБА_4 складено акт №19 про те, що оператор АЗС, що належить ФОП ОСОБА_1 відмовився від підпису у направленнях на перевірку №53, 54 від 18.11.2020 (т.1 арк.с.170).

27.11.2020 заступником начальника відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами ОСОБА_4 та головним державним ревізором інспектором Демидовим О. В. складено акт № 31 про те, що оператор АЗС, що належить ФОП ОСОБА_1 відмовився від підпису у направленнях на перевірку № 159 від 27.11.2020 (т.1 арк.с.168).

Акт перевірки не містить посилання на вказаний акт № 31.

У акті № 19 від 20.11.2020 та акті № 31 від 27.11.2020 зазначено, що оператор АЗС відмовився від підпису у направленні на перевірку з причини «без надання пояснень».

При цьому, акти про відмову від надання персональних даних та встановлення особи не складалися, про відмову у надані персональних даних зазначено лише в акті перевірки.

27.11.2020 заступником начальника відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами ОСОБА_4 та головним державним ревізором інспектором Демидовим О. В. складено акт №35/05-99-09-01 про відмову від надання документів до перевірки (т.1 арк.с. 168 -а).

Акт перевірки також не містить посилання на вказаний акт, який засвідчував цю обставину.

30.11.2020 заступником начальника відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами ОСОБА_4 та головним державним ревізором інспектором Демидовим О. В. складено акт № 46/05-99-09-01 про відмову від підписання та отримання акту перевірки.

З пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вбачається, що вони підтверджують факт фотографування особами території АЗС, колонок та стенду з розміщеною інформацією для покупців. Документів для ознайомлення (направлень, наказів) не надавали та документів ці особи не запитували.

З акту перевірки вбачається, що перевірка проводилась ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , проте підпису ОСОБА_5 він не містить. Посилання у акті про перебування вказаної особи на лікарняному, не маже бути враховано судом та свідчити про належне оформлення акту, за відсутністю документального підтвердження вказаних обставин на час складання акту.

В акті перевірки зазначено про складання акту відмови від підпису в направленні від 20.11.2020, проте, відсутнє посилання на складання акту відмови від підпису в направленні від 27.11.2020 щодо ОСОБА_6 . Тобто, акт перевірки не містить підтвердження вручення направляння або про відмову у його отриманні 27.11.2020.

Також, в акті перевірки відсутні посилання на фотознімки надані до суду, які нібито зроблені 20.11.2020 за місцем розташування об`єкту перевірки, як доказ здійснення перевірки, тому не можуть бути прийнятті судом як належні докази.

В акті зазначено, що перевірка розпочата та проводилась з 20.11.2020 по 27.11.2020. З урахуванням посилання в акті перевірки на дату початку перевірки 20.11.2020 та акт відмови від підпису в направленні від 20.11.2020, відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України, вказана дата є початком проведення такої перевірки. Проте, акт про відмову від надання документів до перевірки складений ОСОБА_4 та ОСОБА_6 лише 27.11.2020. Також, обставини щодо встановлених порушень викладені в акті перевірки не містять інформації щодо дати та часу виходу посадових осіб відповідача до об`єкту перевірки та встановлення порушень. Отже, зазначене не дає можливість встановити дату початку проведення перевірки та ставить під сумнів взагалі проведення такої перевірки у відповідності до вимог ПК України.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що перевірка позивача проведена з порушенням пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України в частині ненадання позивачу (його уповноваженим особам) для ознайомлення направлень на проведення перевірки та наказу про проведення перевірки.

Проаналізувавши обставини справи та наявні докази, колегія суддів вважає, що вказані обставини не дають підстав для висновку про проведення відповідачем фактичної перевірки.

Суд вважає не обґрунтованим посилання відповідача на допуск до перевірки та її фактичне здійснення, оскільки досліджувані у судовому засіданні докази не свідчать достеменно про проведення такої перевірки.

Зазначене свідчить про порушення відповідачем вимог законодавства щодо порядку проведення та оформлення перевірки визначених ст. 81, 86 ПК України.

За таких обставин, порушення відповідачем вимог законодавства щодо порядку проведення та оформлення перевірки, є безумовною підставою для визнання незаконними і прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню, а податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 р. у справі № 200/764/21-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 р. у справі № 200/764/21-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 04 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді Т.Г. Гаврищук

Г.М. Міронова