Справа № 320/1802/21
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року м. Київ № 320/1802/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернулась до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ( відповідач), в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 13498,02 швейцарських франків від 13.11.2020 ВП №63414677;

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження від 13.11.2020 ВП №63414595 в сумі 269,00 грн.;

- зобов`язати відповідача вчинити дії по виключенню відомостей про ОСОБА_1 із Єдиного реєстру боржників.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 №320/1802/21 адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021, адміністративний позов №320/1802/21 передано судді Каракашьяну С.К.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 25.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач мотивує позовні вимоги протиправністю стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, оскільки державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду, а виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми.

Відповідачем відзиву у встановлений судом строк не подано.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, з огляду на наявне клопотання позивача, у відповідності до положень частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, постановою Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.10.2019 відкрито виконавче провадження №60334576 з примусового виконання виконавчого листа №753/12034/15, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» боргу в сумі 134980,28 швейцарських франків.

28 лютого 2020 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача.

Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій винесено в окреме провадження.

Так, постановою від 13.11.2020 відкрито виконавче провадження №63414677 з примусового виконання постанови №60334576, виданої 21.10.2020 Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору 13498,02 грн.

Постановою від 13.11.2020 відкрито виконавче провадження №63414595 з примусового виконання постанови №60334576, виданої 30.09.2020 Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в розмірі 269,00 грн.

Вважаючи постанову від 13.11.2020 ВП №63414677 та постанову від 13.11.2020 ВП №63414595 протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до положень частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Відповідно до норм п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). (ч. ч. 1-4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»)

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання на підставі виконавчого документа, з огляду на що, одночасно з відкриттям виконавчого провадження, державний виконавець повинен вирішити питання про його стягнення. При цьому, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом № 1404-VІІІ не передбачено. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Нормами п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Матеріалів справи вбачається, що постановами від 30.09.2020 та від 21.10.2020 в рамках ВП №60334576 державним виконавцем прийняті постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору відповідно.

В свою чергу, оскаржуваною постановою від 13.11.2020 ВП №63414677 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 21.10.2020 ВП №60334576 та оскаржуваною постановою від 13.11.2020 ВП №63414595 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 30.09.2020 №60334576.

Постанови про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження №60334576, станом на час прийняття спірних постанов про відкриття виконавчих проваджень №63414677 та №63414595 набрали законної сили, позивачем не оскаржувались, та були чинними.

Зазначене свідчить про те, що при прийняття оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження, відповідач діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу, що позовні вимоги фактично обґрунтовані протиправністю постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, з огляду на повернення виконавчого документа стягувачу в рамках ВП №60334576, та, на переконання позивача, відсутністю проведення виконавчих дій.

Отже, фактичними мотивами, які спонукали позивача звернутись з цим позовом до суду, є незгода зі стягненням з нього виконавчого збору та витрат, проте, слід врахувати, що за змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. Відтак, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню, а постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, має наслідком стягнення з боржника вже визначеної суми.

Оскільки предметом позову є постанови про відкриття виконавчого провадження, доводи позивача про неправомірність постанови про стягнення виконавчого збору та витрат, які не оскаржені у цій справі та відсутні докази оскарження останніх в судовому порядку, є помилковими.

З наведеного вбачається, що дії та постанови відповідача в даних правовідносинах відповідають вимогам чинного законодавства, а тому, є правомірними.

Як встановлено частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян