Справа № 520/13815/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 р.Справа № 520/13815/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, по справі № 520/13815/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення для обчислення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період проходження служби з 27.12.2016р по 01.03.2018р базового місяця грудень 2016р.;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 МО України щодо не здійснення розрахунку та виплати індексації видів грошового забезпечення, які мали постійний характер: за період 27.12.2016р-30.11.2018р: а) щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби та виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням то надбавки за вислугу років; б) щомісячної додаткової винагороди у розмірі 60% за період 27.11.2018р по 30.07.2019р; в) щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у повному обсязі; г) надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 10% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; д) премії у розмірі 106% від посадового окладу за 7 тарифним розрядом;

- визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017р по 2019р включно, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019 р. із самовільним встановленням іншої суми місячного грошового забезпечення всупереч однозначно визначеному та встановленому Судом розміру місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 28 639 грн. 10 коп.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення згідно п.5 Порядку проведення індексації доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з встановленням базового місяця підвищення тарифних ставок, окладів: за період з 27.12.2016 р по 28.02.2018 р - базового місяця січень 2008 року, за період з 01.03.2018 р по 30.07.2019 р - базового місяця березень 2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію видів грошового забезпечення, які мали постійний характер: за період 27.12.2016р-30.11.2018р: а) щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби та виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням то надбавки за вислугу років; б) щомісячної додаткової винагороди у розмірі 60% за період 27.11.2018р по 30.07.2019р; в) щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби у повному обсязі; г) надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 10% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; д) премії у розмірі 106% від посадового окладу за 7 тарифним розрядом; згідно п.5 Порядку проведення індексації доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з встановленням базового місяця підвищення тарифних ставок, окладів: за період з 27.12.2016 р по 28.02.2018 р - базового місяця січень 2008 року, за період з 01.03.2018 р по 30.07.2019 р - базового місяця березень 2018року;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017р по 2019р включно, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019 р. у розмірі 28 639 грн. 10 коп., Повний розмір компенсації - 40 094 грн. 74 коп. як було встановлено Другим Апеляційним Адміністративним Судом м. Харків 02.12.2020р по справі № 520/8907/19 під час її Розгляду, а саме - виплатити ОСОБА_1 незаконно не виплачену частку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику БД за 2017, 2018, 2019р включно у розмірі 24 958 грн. 28 коп.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 МО України нарахувати та виплатити мені суму середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки повного розрахунку та виплати грошового забезпечення при звільнені з лав ЗС України починаючи з 03.12.2020р., виходячи з середньоденного грошового забезпечення-середнього заробітку, середньоденний розмір якого складає 938грн. 98коп. що було раніше встановлено Другим Апеляційним Адміністративним Судом м. Харків 02.12.2020р по справі № 520/8907/19 під час її розгляду;

- встановити судовий контроль за виконанням в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 рішення суду по справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Роз`яснено позивачу, що його повторне звернення до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій він просить суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги апелянт наполягає на тому, що у нього виникли нові підстави для звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він повністю підтримує правову позицію суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", в провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебувала справа №520/8907/19 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, в якому позивач просив суд:

- визнати незаконним та протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2019 року за №183 в частині дати виключення із списків особового складу та всіх видів забезпечення (грошовим, продовольчим і речовим) 30.07.2019 р. та скасувати його;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , на підставі наказу від 25.07.2019 року за №89-РС про звільнення його з військової служби у запас, виключити із списків особового складу в день проведення з ним усіх необхідних розрахунків і видів забезпечення (грошовим, продовольчим і речовим (компенсація вартості не отриманого речового майна)) згідно норм законодавства та наказів МО України;

- визнати незаконними та протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення з ним повного розрахунку в день звільнення та виключення із списків особового складу військової частини, тобто не забезпечення грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням;

- визнати незаконною та протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019 року;

- визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо визначення кількості та номенклатури не отриманого позивачем майна за період служби з 27.12.2016 по 30.07.2019 р, проведення розрахунку сум компенсації відповідно вартості та кількості не отриманого речового забезпечення (майна), порушення відповідачем в/ч НОМЕР_1 вимог наказу №232 від 29.04.2016р МО України, ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей під час проведення розрахунків сум компенсації не отриманого речового забезпечення (майна);

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо проведення розрахунку підйомної допомоги з порушенням чинного законодавства, наказу МО України №45 від 5.02.2018 та Постанови КМ Україні №393 від 17.07.1992, в супереч наказу в/ч НОМЕР_1 № 283 від 28.12.2018р, та невиплати йому підйомної допомоги в повному обсязі, а саме в розмірі місячного грошового забезпечення, 11 172 грн. 15коп. (у зв`язку моїм переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду військової частини НОМЕР_1 згідно наказу №283 від 27.12.2018р відповідно до наказу МО України № 45 від 05.02.2018.);

- визнати незаконним та протиправним наказ військової частини НОМЕР_1 №89-РС від 25.07.2019 року щодо звільнення його з військової служби, відповідно до підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( у зв`язку із закінченням строку контракту), незважаючи на його бажання проходити службу за обраної ВОС та посадою, поданими необхідними документами у в/ч НОМЕР_1 ще до його направлення на ВЛК, навіть без його рапорту про бажання (намір) звільнитися з військової служби, та його думки щодо бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, згідно ст. 233 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008, вимогами наказу МО України №402 (Положення про ВЛК у ЗС України);

- визнати незаконними та протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не надання направлення на проходження військово-лікарської комісії, згідного його рапорту від 26.07.2019 року щодо визнання ступеню придатності до військової служби;

- визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 в частині нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення без виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.12.2016 по 30.07.2019р у повному обсязі;

- визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 в частині нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення без надбавки (до грошового забезпечення) за вислугу років за фактичної наявності вислуги років на протязі служби у повному обсязі з 27.12.2016р. по 30.07.2019р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019 року, в розмірі 15641,01 грн. з компенсацію податку 18% (за рахунок держави як військовослужбовцю на той час);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому підйомну допомогу в повному обсязі - в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням надбавок, згідно наказу МО України №45 від 05.02.2018 р. шляхом виплати різниці між належної сумою підйомної допомоги 11172 грн 15 коп. та вже частково виплаченою сумою в 7134 грн. 40 коп. цей допомоги, а саме виплатити 4037 грн. 75 коп.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 згідно наказу МО України №232 від 29.04.2016 р. компенсацію вартості не отриманого речового майна шляхом виплати різниці між сумою належної грошової компенсації (у розмірі 38316 грн. 56 коп.) та суми вже частково виплаченої грошової компенсації згідно наказу А3220 від 30.07.2019р. №183 (19193 грн. 99 коп.), саме виплатити 19122 грн. 57 коп.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 27.12.2016 по 30.07.2019 р. у повному обсязі;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення, яке позивач мав отримати з урахуванням вислуги років за період з 27.12.2016 р. по 30.07.2019р, сума якого становить різницю між сумою нарахування грошового забезпечення за цей період проведеного з урахуванням вислуги років та вже отриманим грошовим забезпеченням за цей період раніше;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав ЗСУ у запас та виключенням із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 30.07.2019 року до дня проведення повного розрахунку, як грошового забезпечення так і речового, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 710,01 грн., за кожний день затримки розрахунку при звільненні;

- на відшкодування моральної шкоди стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача 200 000 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 позов задоволено частково.

Визнано незаконними та протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку за грошовим забезпеченням в день звільнення.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за основну щорічну відпустку за 2017 р. та 2018 р., як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за основну щорічну відпустку за 2017 р. та 2018 р., як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019 року.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 з ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019 року.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо проведення розрахунку підйомної допомоги з порушенням чинного законодавства, наказу МО України №45 від 05.02.2018 та Постанови КМ України №393 від 17.07.1992, всупереч наказу в/ч НОМЕР_1 № 283 від 28.12.2018 р. та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в повному обсязі, у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт та призначенням на військову посаду військової частини НОМЕР_1 згідно наказу №283 від 27.12.2018 р.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму підйомної допомоги у розмірі 4037 грн. 75 коп. (чотири тисячі тридцять сім гривень 75 копійок).

Визнано неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення без виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.12.2016 по 30.11.2018 р.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 27.12.2016 р. по 30.11.2018 р.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2020 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 по справі №520/8907/19 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення розрахунку підйомної допомоги з порушенням чинного законодавства, наказу МО України №45 від 05.02.2018, всупереч наказу військової частини НОМЕР_1 № 283 від 28.12.2018, невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги в повному обсязі, у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт та призначенням на військову посаду Військової частини НОМЕР_1 згідно наказу №283 від 27.12.2018.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в повному обсязі - в розмірі місячного грошового забезпечення, з урахуванням надбавок, згідно наказу МО України №45 від 05.02.2018 шляхом виплати різниці між належної сумою підйомної допомоги 11172,15 грн. та вже частково виплаченою сумою в 7134,40 грн. цієї допомоги, а саме виплатити 4037,75грн.

Визнано незаконною та протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2019 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 30.07.2019.

Визнано неправомірними дії Військової частини НОМЕР_2 в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення без виплати індексації грошового забезпечення за період з 27.12.2016 по 30.11.2018 у повному обсязі.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 , як установу з якої звільнено позивача, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 27.12.2016 року по 30.11.2018 року.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 31.07.2019 по 02.12.2020 - дата винесення рішення судом апеляційної інстанції) в сумі 93440,21 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 02.12.2020.

Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі, суд першої інстанції вказав, що у даній справі спір є тотожний, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо:

1) позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі;

3) настала смерть фізичної особи чи припинено юридичну особу, яка не є суб`єктом владних повноважень, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позовну заяву, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

4) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Тобто, необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

При цьому, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого порушеного (на його погляд) права, проаналізувати та викласти свій висновок в судовому рішенні.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в оскаржуваній ухвалі, суд першої інстанції послався на пункт 2 частини першої статті 170 КАС України, відповідно до якої, підставою для відмови у відкритті провадження є те, що у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що сторони у спорах у справі № 520/13815/21 та № 520/8907/19 співпадають, зокрема: позивач - ОСОБА_1 та відповідачі - Військова частина НОМЕР_1 , Військова частина НОМЕР_2 .

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, зазначаючи про ідентичність також і підстав позову у вищевказаних справах, дійшов передчасного висновку та не дослідив підстави подання позову в межах даної справи № 520/13815/21.

Так, колегія суддів звертає увагу, що вперше до суду позивач звернувся в межах справи № 520/8907/19. Під час винесення рішення судом першої інстанції та постанови судом апеляційної інстанції по справі № 520/8907/19 вимоги щодо визначення порядку проведення нарахування індексації грошового забезпечення та встановлення базового місяця не були предметом розгляду. Також, не були предметом розглядом і позовні вимоги щодо визначення порядку проведення розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки позивачу саме як учаснику бойових дій, за 2017, 2018, 2019 роки включно, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення.

Згідно із частиною четвертою статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Таким чином, колегія суддів встановила, що підстави звернення до суду з даним позовом є відмінними від тих, що спонукали ОСОБА_1 звернутися з адміністративним позовом у справі № 520/8907/19.

Натомість, матеріали даної справи, а саме оскаржувана ухвала не містить доказів, що суд першої інстанції ґрунтовно дослідив підстави звернення позивача до суду з даним позовом, що призвело до передчасних висновків про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Відповідно до статті 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (Рішення від 18.10.2005 по справі «МШ «Голуб» проти України»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги та приходить до висновку, що позовні вимоги у даній справі та у справі № 520/8907/19 не є аналогічними, оскільки підстави їх виникнення є різними.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що призвело до створення перешкоди у реалізації позивачем права на доступ до правосуддя, а тому наявні підстави для його скасування.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі № 520/13815/21 скасувати.

Справу № 520/13815/21 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 04.11.2021 року