Справа № 320/5383/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 листопада 2021 року

м. Київ

справа № 320/5383/20

адміністративне провадження № К/9901/37401/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І. В.,

суддів -Шишова О. О., Яковенка М. М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі №320/5383/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «МЕТАЛО-ЛІТЕЙНИЙ РЕСУРС» до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

у с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «МЕТАЛО-ЛІТЕЙНИЙ РЕСУРС» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач-1), Державної податкової служби України (далі - відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАГМА» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «МЕТАЛО-ЛІТЕЙНИЙ РЕСУРС» (постачальник) укладено договір поставки № 86/1СН-19. 29 травня 2019 року на поточний рахунок позивача надійшла часткова попередня оплата за замовлену продукцію згідно із специфікацією №1 від 27 березня 2020 року та рахунком №6 від 27 березня 2019 року на суму 50000,00 грн, у тому числі ПДВ 8333,00 грн. За результатами фінансово-господарської діяльності позивачем складено податкову накладну від 29 травня 2019 року № 19 на суму на суму 50000,00 грн, в тому числі ПДВ 8333,33 грн. В подальшому цю податкову накладну електронними каналами зв`язку направлено до Єдиного вікна подання електронних документів ДПС України для реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних. За результатами обробки реєстрацію податкової накладної зупинено з формулюванням: Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація ПН/РК податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена. ПН відповідає вимогам п.п. 1.6. п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку. Пропонуємо надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач вказує, що у квитанції про зупинення реєстрації ПН не було зазначено, яким саме ознакам ризиковості із вказаних в пункті 1.6. Критеріїв відповідає здійснена господарська операція чи накладна, у зв`язку з чим в поясненнях до поданої на реєстрацію податкової накладної було вказано інформацію на підтвердження того, що жодна з ознак, зазначених в пункті 1.6. Критеріїв не відноситься до позивача. Також в поясненнях було описано суть господарської операції, за результатом якої складено відповідну податкову накладну. Однак, не зважаючи на надані пояснення та копії документів, Комісією прийнято рішення №1544991/42791889 від 29 квітня 2020 року про відмову у реєстрації ПН № 19 від 29 травня 2019 року. У спірному рішенні не зазначено, на якій саме підставі відмовлено в реєстрації податкової накладної.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23 червня 2020 року до суду від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року у справі №320/4749/20 роз`єднано позовні вимоги, виділивши позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Київській області №1544991/42791889 від 29 квітня 2020 року, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної №19 від 29 травня 2019 року та зобов`язання Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №19 від 29 травня 2019 року датою їх фактичного отримання - в самостійне провадження.

Указаній адміністративній справі в автоматизованій системі документообігу «Діловодство спеціалізованого суду» присвоєно №320/5383/20, що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26 червня 2020 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року прийнято до свого провадження вказану адміністративну справу. Вказаною ухвалою вирішено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також запропоновано відповідачам подати до суду відзиви по справі та докази на підтвердження вказаних обставин.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДПС у Київській області подало до Верховного Суду касаційну скаргу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.

Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вищезгадану касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поряд з цим, скаржник зазначає, що дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник жодних обґрунтувань не наводить.

Оцінивши такі доводи касаційної скарги колегія суддів вважає, що посилання позивача на наявність обставин, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України мають загальний характер та не містять достатніх обґрунтувань, тому не можуть сприйматись судом, як виключний випадок.

При цьому, обґрунтовані посилання на існування обставин передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі відсутні та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги. Доводи касаційної скарги, фактично, зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі №320/5383/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАВОД «МЕТАЛО-ЛІТЕЙНИЙ РЕСУРС» до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О. О. Шишов

М. М. Яковенко