Справа № 320/6200/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6200/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року, -

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Військова частина НОМЕР_1 (далі по тексту позивач, Військова частина) звернулась у суд з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення шкоди, заподіяної державі в особі військової частини внаслідок нестачі речового майна, переданого під звіт, на загальну суму 139477,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами проведеного аудиту встановлено заподіяння відповідачем шкоди внаслідок нестачі речового майна, переданого йому під звіт.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин у справі, порушення норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не надано належної оцінки наявним у справі доказам, його вина в заподіянні шкоди не доведена.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити, а рішення суду скасувати, з огляду на таке.

Судом установлено, що згідно наказа від 28 серпня 2015 року № 198 капітана ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , яка в подальшому перейменована на Військову частину НОМЕР_1 , у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби в місто Київ.

Станом на 08 вересня 2018 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 .

Під час проведення у квітні 2018 року аудиту відповідності речової служби Військової частини НОМЕР_1 встановлено, що за роздавальною відомістю від 28 травня 2015 року №54 з обліку частини та особового рахунку «АТО Король» було видано в підрозділи речового майна на загальну суму 174403,00 грн.

Частина предметів речового майна на суму 138884,00 грн. були отримані за нарядом від 05 вересня 2014 року №1132 начальником речової служби капітаном ОСОБА_2 07 вересня 2014 року. Водночас оприбуткування речового майна було проведено лише в жовтні 2014 року. Решта речового майна на загальну суму 35519,00 грн. рахувалась за особовим рахунком «АТО Король» з 2014 року. Окрім того, у відомості «дата видачі» предметів речового майна була вказана « 01 серпня 2014 року» та « 02 серпня 2014 року», а речове майно надійшло тільки 07 вересня 2014 року. Підписана роздавальна відомість від 28 травня 2015 року №54 колишнім начальником речової служби капітаном ОСОБА_3 .

Також аудитом встановлено, що отримане речове майно за нарядом від 05 вересня 2014 року №1132 не могло бути знищене в результаті події 03 та 04 вересня 2014 року, як бойові втрати в ході антитерористичної операції за датою надходження. За відомістю від 24 грудня 2015 року №169 було списане речове майно із стрілецької (неіснуючої роти). У результаті внесення неправдивих даних до роздавальної відомості від 28 травня 2015 року №54, непідтвердження отримання речового майна за цією відомістю та невідповідності списання виданого речового майна, аудитом встановлено незаконні витрати ресурсів на загальну суму 138884,00 грн.

На підставі довідки від 25 жовтня 2017 року №234/1/3723 за період з 06 травня 2015 року по 08 вересня 2017 року та на підставі наказа командира Військової частини від 12 вересня 2018 року №993 проведено службове розслідування за фактом незаконного використання вищезазначених ресурсів капітаном ОСОБА_4 .

Висновком службового розслідування від 12 вересня 2018 року встановлено, що капітаном ОСОБА_2 допущено неналежне виконання службових обов`язків, визначених статтями 11, 16, 83 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме: не було фактично організовано належне ведення обліку та своєчасна подача встановлених форм звітних документів про рух майна речової служби; в порушення вимог статей 2, 5, 6, 15, 16 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року №1225, не здійснено своєчасний облік і не встановлено належного контролю за використанням речового майна; в порушення вимог статті 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» був відсутній контроль за використанням військового майна за його цільовим (функціональним) призначенням.

Направлено копію матеріалів службового розслідування до Військової частини НОМЕР_3 для прийняття рішення щодо притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності.

У відповідь Військова частина НОМЕР_3 повідомила позивача, що службове розслідування проведене в порушення вимог пункта 1 Розділа 3 Порядка проведення службового розслідування в Збройних Силах України, тому видання наказа про притягнення майора ОСОБА_5 до матеріальної відповідальності на підставі отриманих матеріалів призведе до порушення законодавства України.

Уважаючи, що майнова шкода державі завдана саме діями відповідача під час проходження військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з довідкою-розрахунком від 12 вересня 2018 року № 234 загальна сума невідшкодованої шкоди державі в особі Військової частини НОМЕР_1 становить 139477,00 грн.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має нести відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини державі, оскільки така завдана в результаті нестачі речового майна.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені положеннями Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до статей 26, 27 Статута, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (з наступними змінами та доповненнями, в редакції від 11 лютого 2001 року, далі - Положення № 243).

Відповідно до пункта 2 розділа І цього Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Зі змісту пункта 3 розділа І цього Положення вбачається, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відповідно до пункта 17 розділа ІV Положення № 243 у разі виявлення факта заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 19 розділа ІV Положення № 243 визначено, що розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

За змістом пункта 37 розділа V цього Положення матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; невстановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

За приписами пункта 31 розділа ІV Положення № 243 у разі звільнення в запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини в порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця в разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та взаємозв`язку між діями військовослужбовця і настанням шкоди, а також його вини в заподіянні шкоди.

Водночас пунктом 23 розділа ІV Положення № 243 закріплено, що командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи із зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до відома винної особи під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Як убачається із матеріалів справи, внутрішній фінансовий аудит та аудит відповідності фінансово-господарської діяльності позивача охоплював період з 06 травня 2015 року по 28 лютого 2018 року. Висновком цього контрольного заходу встановлені незаконні витрати ресурсів на загальну суму 138884,00 грн. При цьому висновок містить посилання на проведення списання речового майна з підрозділів за відомостями звільнених військовозобов`язаних 1 та 2 хвилі від 24 грудня 2015 року № 169 та № 171, за актом списання від 31 серпня 2015 року № 65, за наказами від 25 листопада 2015 року № 1099 та № 1100, від 27 листопада 2015 року № 1122, від 30 листопада 2015 року № 1133.

Колегія суддів звертає увагу, що згадані відомості, акти та накази були прийняті після 28 серпня 2015 року, тобто у період, коли відповідач був звільнений з посади начальника речової служби та не відповідав за зберігання речового майна. У свою чергу позивачем не зазначено, ким саме вказані документи були підписані, та хто був матеріально відповідальним за зберігання майна у період з 28 серпня 2015 року по 28 лютого 2018 року.

Позивачем відповідних доказів до суду не надано, як і не надано належного розрахунку завданої шкоди. Так, аудитом встановлено розмір витрат на суму 138884,00 грн., а позивачем надана до суду довідка-розрахунок на суму 139477,00 грн., без пояснень з їх документальним підтвердженням щодо розбіжностей у вказаних сумах.

Ураховуючи наведене, посилання позивача на те, що аудиторським звітом від 27 квітня 2018 року встановлена вина відповідача та розмір завданої шкоди, судова колегія оцінює критично, оскільки такі спростовуються наявними матеріалами справи.

Натомість суд приймає до уваги доводи апелянта про те, що згідно з актом прийому-передачі посади, затвердженого 28 серпня 2015 року командиром Військової частини НОМЕР_4 полковником ОСОБА_6 , капітаном ОСОБА_1 передано справи та посаду начальника речової служби тилу, а капітаном ОСОБА_7 прийнято справи та посада начальника речової служби тилу. Аналогічна інформація зазначена і в наказі від 28 серпня 2015 року № 198.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження, що завдана майнова шкода державі є наслідком протиправних дій саме відповідача, наявності взаємозв`язку між його діями і настанням шкоди, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове судове

рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, що зумовило неправильне вирішення справи.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року скасувати.

У задоволенні позову Військовій частині НОМЕР_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька