Справа № 640/7890/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7890/20
УХВАЛА

04 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Бужак Н.П., Кобаля М.І., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому просив:

1) визнати протиправними дії Відповідача щодо внесення 17.12.2019 додаткових відомостей до запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна під номером 17127375, згідно з якими визначено розмір основного зобов`язання Позивача в сумі 1 143 406,48 грн, визначено об`єктом обтяження інше рухоме майно Позивача, майно на яке Позивач набуде право власності у майбутньому;

2) зобов`язати Відповідача виключити ці додаткові відомості із Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.07.2020 закрито провадження у справі №640/7890/20 в частині зобов`язання Відповідача виключити додаткові відомості про обтяження за реєстраційним номером 17127375 із Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021, позов ОСОБА_1 задоволено повністю - визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо внесення 17.12.2019 додаткових відомостей до запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна під номером 17127375.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 38 400,00 грн.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат по справі №640/7890/20, яка обґрунтована тим, що судом, при ухваленні рішення від 16.11.2020 та додаткового рішення від 27.11.2020 не було вирішено питання про відшкодування понесених Позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 32 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2021 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі №640/7890/20.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення на користь ОСОБА_1 .

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07.10.2021 залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 295, 296 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом пропущено тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а заяви про його поновлення подано не було, до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору та у ній не наведено обґрунтування її вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, Апелянт копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху отримав 19.10.2021, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог згаданої ухвали Позивачем до суду направлено заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої було додано квитанцію від 29.10.2021 №25950 про сплату судового збору на суму 2 270,00 грн, а також два примірника уточненої апеляційної скарги, чим виконані вимоги ухвали суду від 07.10.2021 у відповідних частинах. Також у поданій заяві містилося клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, яке обґрунтоване тим, що у період з 05.08.2021 по 18.08.2021 ОСОБА_1 хворів, а тому з об`єктивних причин був позбавлений можливості вчасно подати апеляційну скаргу.

Розглянувши заявлене клопотання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Як було встановлено в ухвалі від 07.10.2021 про залишення апеляційної скарги без руху, ухвала суду першої інстанції прийнята 13.07.2021, а її копію отримано представником Позивача 22.07.2021 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 186-187). Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції було 06.08.2021. Проте апеляційну скаргу подано до суду першої інстанції 19.08.2021, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

У розрізі наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що згідно відомостей Єдиного реєстру адвокатів України (посилання https://erau.unba.org.ua/profile/74374) електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 є офіційною електронною поштовою адресою адвоката Тукмана Є.Г. - представника ОСОБА_1 згідно, зокрема, ордеру серії АА №1019196 від 14.02.2020 (а.с. 16).

За правилами ч. 7 ст. 251 КАС України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Відтак, оскільки факт отримання представником Позивача 22.07.2021 копії оскаржуваної ухвали від 13.07.2021 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 186-187), то, як вже було зазначено вище, останнім днем подання апеляційної скарги на неї було 06.08.2021.

Посилання Позивача на те, що у період з 05.08.2021 по 18.08.2021 останній хворів, а відтак з об`єктивних причин не мав змоги своєчасно подати апеляційну скаргу, судом оцінюється критично з огляду на те, що протягом усього періоду розгляду цієї справи представником ОСОБА_1 був адвокат Тукман Є.Г.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

За такого правового регулювання суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що перебування ОСОБА_1 на лікарняному за умови наявності в останнього з початку розгляду цієї справи представника - адвоката Тукмана Є.Г., який обізнаний з усіма її матеріалами та наділений клієнтом повноваженнями у тому числі подавати та підписувати процесуальні документи (а.с. 15), не може свідчити про поважність пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення.

У контексті наведеного судом враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Поновлення встановленого процесуальним законом строку на подання апеляційної скарги здійснюється судом апеляційної інстанції у виняткових випадках і лише за наявності обставин об`єктивного та непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на апеляційне оскарження судового рішення.

Указану позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 26.05.2021 у справі № 160/7019/20.

У постанові від 19.05.2021 у справі №580/1225/20 Верховний Суд підкреслив, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, в тому числі процесуальних строків подачі апеляційної скарги.

Відтак, з урахуванням фактичних обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у цій справі можливість вчасного подання скаржником апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції залежала виключно від волевиявлення самого скаржника та його представника, тобто, мала суб`єктивний характер, якою (можливістю) він вчасно не скористався.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що викладені у клопотанні доводи ОСОБА_1 не свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Крім того, у контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст. ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль