Справа № 400/4461/21
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 р. № 400/4461/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056,
про:визнання протиправними та скасування постанови від 03.06.2021 № 281599, № 2816600,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів № 281599, № 281600 від 03.06.2021.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він є власником двох транспортних засобів, які передав у користування на підставі довіреності у вересні та жовтні 2020, тому не експлуатує транспортні засоби та ще у 2017 припинив підприємницьку діяльність. Вантажними перевезеннями ніколи не займався. Згідно ТТН перевізником є ТОВ «НИКЮГТРАНС», тому правові підстави для притягнення позивача до відповідальності відсутні. Відповідно до ст.238 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані тільки до суб`єктів господарювання, тому на фізичну особу не може бути накладено адміністративно-господарській штраф.

Відповідач надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства був проведений ваговий контроль транспортного засобу та встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових параметрів, дозвіл при перевірці не був наданий. При рейдовій перевірці та розгляді справи позивачем не було надано відомостей щодо використання транспортних засобів іншими особами.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що транспортні засоби передані у користування ОСОБА_2 на підставі довіреності на право користування транспортним засобом, актів приймання-передачі транспортних засобів, які підтверджують факт передачі реєстраційних документів на вказані транспортні засоби. Перевезення згідно ТТН здійснював ТОВ «НИКЮГТРАНС», тому підстав визначати перевізником позивача немає.

Справа слухається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Позивач є власником транспортних засобів марки MAN, модель TGA18.440,рік випуску 2007, вантажний спеціалізований сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та SCHWARZMULLER, модель SAC-3Е, випуску 2008, спеціалізований напівпричіп, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В акті № 281118 від 20.04.2021 зазначено, що водієм не надано посвідчення водія, та встановлено порушення п.22.5 ПДР, а саме вага на строєну вісь складає 25200 при нормативно допустимій 24 т.

Постановою № 281599 від 03.06.2021 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 8500 за порушення Закону України « Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.14 ч.1 ст.60 Закону України « Про автомобільний транспорт»: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 %до 10 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, автомобіль МАН номер НОМЕР_3 (акт № 281116).

Постановою № 281600 від 03.06.2021 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 1700 за порушення Закону України « Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України « Про автомобільний транспорт»: надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 Закону України « Про автомобільний транспорт», а саме посвідчення водія транспортного засобу МАН номер НОМЕР_3 (акт № 281116).

Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Статтею 3 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті N 1567 від 08.11.2006 передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ Про дорожній рух з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За статтею 33 Закону України від 08 вересня 2005 року № 2862-IV Про автомобільні дороги (далі - Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

За пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як передбачено статтею 48 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-ІІІ Про автомобільний транспорт (далі - Закон № 2344-ІІІ), автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування (далі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з п. 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він передав транспортний засіб по довіреності і передав реєстраційні документи ОСОБА_2 та транспортними перевезеннями не займається.

Позивач надав суду довіреність № 2 від 21.09.2020, в якій передбачено, що ОСОБА_1 довіреністю уповноважує Шпака С.В. керувати належним позивачу транспортним засобом марки MAN , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Довіреністю надається Шпаку С.В. право: представляти інтереси власника транспортного засобу в органах МВС, визначати на власний розсуд місце стоянки ТЗ, використовувати ТЗ для здійснення виробничої діяльності, страхувати ТЗ, слідкувати за ТЗ, сплачувати транспортні податки, подавати та отримувати заяви, довідки, розписуватись за позивача на документах та в їх одержанні, що стосуються експлуатації ТЗ, керувати ТЗ, вчиняти всі інші юридично-значимі дії пов`язані з цією довіреністю, акт приймання-передачі від 21.09.2020 про передачу транспортного засобу на підставі довіреності на право експлуатації транспортними засобами марки MAN , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 243 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відтак, представництво визначається, як правовідносини, у яких одна сторона зобов`язана за повноваженнями вчинити правочини від імені іншої сторони, яку вона представляє. Довіреність призначається для третіх осіб, які з її тексту узнають, якими повноваженнями наділений представник. Для самого повіреного- ОСОБА_2 довіреність ніяких самостійних прав на майно, яке отримано для здійснення угоди, не породжує.

В цій довіреності також є посилання на ст. 1000 ЦК України, якою передбачено , що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Але це зовсім інший договір, який також створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки для довірителя- позивача у справі.

Позивач вважає, що передачею транспортного засобу на підставі довіреності у повіреного ОСОБА_2 виникає право використовувати транспортний засіб для здійснення виробничої діяльності ОСОБА_2 , оскільки у довіреності передбачено право використання ТЗ у його діяльності самостійно. При цьому він має право- повірений використовувати ТЗ для власних потреб, так і укладати від свого імені договори перевезення чи інші договори відповідно до призначення ТЗ без додаткового узгодження цього питання з довірителем.

Але ці повноваження ніяким чином не охоплюються нормами Цивільного Кодексу України, якими регулюються правовідносини стосовно представництва та договором доручення. По суті це договір найму транспортного засобу, який відповідно до ст.799 ЦК України повинен бути нотаріально посвідчений, а інакше він не створює ніяких наслідків для сторін, оскільки є нікчемним.

Відповідно до п.16 постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Крім того, відповідно до п.6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затверджений наказом МВС № 379 від 11.08.2010, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.01.2011 за № 123/18861, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою, поданою ними особисто або уповноваженим представником, працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ.

Позивачем не доведено суду належними доказами, що ним передано у користування транспортний засіб іншій особі для здійснення підприємницької(виробничої) діяльності. Надана суду довіреність від 21.09.2020 не може це підтверджувати, оскільки суть і представництва, і доручення це створення прав і обов`язків для довірителя-позивача у справі, а не для повіреного ОСОБА_2 .

Якщо не брати до уваги довіреність, а вважати, що позивач транспортний засіб передав шляхом передачі реєстраційних документів, то суд зазначає, що для уникнення відповідальності власнику транспортного засобу необхідно було б укласти у належній формі договір найму транспортного засобу та оформити тимчасовий реєстраційний талон, які б підтверджували, що ним транспортний засіб не експлуатується та не знаходиться у користуванні.

У справі встановлено, що підставою для видання спірної постанови про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 8500 грн. стали результати габаритно-вагового контролю транспортних засобу марки Ман.

Відповідно до цих результатів вагові параметри транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 2 %, що стало підставою вважати цей транспортний засіб великоваговим, для руху якого, за правилами частини четвертої статті 48 Закону № 2344-ІІІ, повинен бути відповідний дозвіл.

Позивач суду не надав дозвіл, а отже за описаних обставин відповідач мав достатні підстави для накладення штрафу відповідно до статті 60 Закону № 2344-ІІІ .

Надана суду довіреність ніяким чином не звільняє позивача від відповідальності відповідно до вимог Закону України Про автомобільний транспорт. Відповідальність на підставі ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт за відсутність документів при перевезенні вантажу покладається на перевізника. Позивач не надав суду доказів, що він не є перевізником в розумінні вимог Закону України Про автомобільний транспорт.

Посилання позивача на те, що перевезення здійснювалось ТОВ «НИКЮГТРАНС», про що зазначено у CMR №680498 не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до наданої копії(арк.с.23) у графі 16 повинен бути зазначений перевізник, але там тільки зазначено реєстраційний номер транспортного засобу, який належить позивачу НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Стосовно того, що позивач не є суб`єктом підприємницької діяльності та його неможливо притягнути до відповідальності відповідно до ст.55,238 ГК України суд зазначає наступне:

Наданий позивачем витяг є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань свідчить, що позивач 06.10.2017 припинив підприємницьку діяльність, одним із видів якої було (код КВЕД 77.12) надання в оренду вантажних автомобілів.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи(ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Відтак, Законом України «Про автомобільний транспорт», який є спеціальним для спірних правовідносин та визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту, передбачено, що до перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф, а автомобільним перевізником може бути і фізична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Оскільки при проведенні рейдової перевірки водій не надав посвідчення водія, тому взагалі неможливо встановити, хто керував транспортним засобом, ним би міг бути і позивач у справі.

Тому надані позивачем документи не спростовують висновків відповідача про порушення ним вимог Закону України « Про автомобільний транспорт» та свідчать тільки про намагання позивача уникнути відповідальності.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не надав суду доказів протиправності спірних постанов, тому позов задоволенню не підлягає.

Судовий збір покладається на позивача та розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ідентифікаційний код 39816845) визнання протиправними та скасування постанови від 03.06.2021 № 281599, № 2816600 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко