Справа № 260/2239/21
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 260/2239/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ужгород матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

08.06.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом до відповідача УПП в Закарпатській області, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність співробітників Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції в Закарпатській області щодо не складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відносно водія автомобіля Mersedes-Benz 313 CDI днз НОМЕР_1 ОСОБА_2 за порушення ним п. 10.1 Правил дорожнього руху України;

зобов`язати Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції в Закарпатській області надати юридичну кваліфікацію відповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України, оскільки такими діями було спричинено дорожньо-транспортну пригоду;

зобов`язати Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції в Закарпатській області скласти та скерувати до суду протокол про адміністративне правопорушення щодо водія автомобіля Mersedes-Benz 313 CDI днз НОМЕР_1 ОСОБА_2 за вищевказане порушення п. 10.1 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що інспектором поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким 27.07.2020 близько 11 год. 05 хв. на автодорозі сполученням «Київ-Чоп» 751 водій ОСОБА_1 , керуючи т/з ТАТА LPT613 днз НОМЕР_2 не обрав безпечної швидкості руху, недотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з т/з Mersedes-Benz 313 CDI днз НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 . В ході розгляду даного протоколу Миколаївським районним судом Львівської області проведено судову експертизу, відібрано пояснення у інспектора поліції, який на момент зіткнення автомобілів рухався по зустрічній смузі руху, виїзд на яку, здійснюючи маневр обгону через суцільну лінію, вчинив водій ОСОБА_2 . У вказаному висновку судового експерта констатовано невідповідність дії водія ОСОБА_2 вимогам п. 10.1 ПДР України та, і вказана невідповідність дій перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням автопригоди; дії водія ОСОБА_1 вимогам п. 1.10 та п. 12.3 ПДР України не суперечили. З огляду на вказане, постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 26.10.2020 у справі №303/4175/20 провадження щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з чим ОСОБА_1 , звернувся до УПП в Закарпатській області із заяву про надання юридичної кваліфікації діям водія ОСОБА_2 , оскільки ними було спричинено ДТП, а також скласти та скерувати до суду протокол про адміністративне правопорушення щодо нього за ст. 124 КУпАП за порушення п. 10.1. ПДР України. Відповідь на вказану заяву йому надано не було, отримав таку він за результатами адвокатського запиту, за якому йому інформовано, що станом на 31.03.2021 адміністративні матеріали з Миколаївського районного суду Львівської області не надходили.

11.06.2021 ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду постановлено означений адміністративний позов (адміністративна справа №260/2239/21) передати на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у зв`язку з належністю до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву від 14.08.2021, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 27.08.2021 подав до суду відзив, у якому зазначив про порушення предметної юрисдикції спору, так як позовні вимоги стосуються визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, що не підсудне місцевому загальному суду як адміністративному; за відсутності особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_2 , який є мешканцем Чернівецької області, працівники УПП в Закарпатській області, фізично не можуть скласти протокол на даного громадянина; адміністративні матеріали з Миколаївського районного суду Львівської області для складання протоколу на ОСОБА_2 до поліції не надходили.

Суд, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої ст. 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно з п. 1 частини першої ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Згідно з п. 5 Розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395 (надалі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення; поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені, зокрема статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 1 Розділу VIII Інструкції, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 7), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

На виконання вказаних приписів законодавства інспектором поліції складено схему ДТП, відібрано пояснення від учасників ДТП та складено протокол серії БД №315960 від 27.07.2020, який направлено до суду для прийняття рішення.

Згідно з ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої ст. 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення, судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.ст. 221 та 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, саме суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення належить виключне повноваження щодо встановлення правильності і обґрунтованості складання працівником Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення та підстави для адміністративної відповідальності винної особи.

Суду, який розглядає справу про адміністративне правопорушення також належить виключне повноваження щодо оцінки доказів, на підставі яких притягується особа до адміністративної відповідальності на відміну від суду, який розглядає спір в порядку, передбаченому КАС України щодо правомірності дій працівника поліції по оформленню ДТП.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом у постанові від 17 липня 2018 року у справі № 554/1334/17.

З постанови Миколаївського районного суду Львівської області від 26.10.2020 у справі №303/4175/20 видно, що за протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №315960 від 27.07.2020 ОСОБА_1 , керуючи т/з, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з т/з під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. В ході розгляду означеного протоколу судом оцінено висновок експерта, за яким в дорожній ситуації, що мала місце 27.07.2020, причиною настання зіткнення автомобілів з технічної точки зору стали водія ОСОБА_2 , які не відповідають вимогам ПДР. При цьому означено, що водій ОСОБА_1 був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.

Враховуючи викладене, суд відповідно до ст. 247 КУпАП, закрив провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

З відмітки на вказаній постанові суду видно, що відповідне рішення набрало законної сили 06.11.2020.

Відтак зібраним, в розумінні положень КУпАП, доказам було надано належну оцінку судом у справі про адміністративне правопорушення та прийнято остаточне рішення щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом частини третьої статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом у постанові від 17 липня 2018 року у справі № 826/3585/18.

З заяви ОСОБА_1 , адресованої УПП в Закарпатській області, з`ясовано, що такий звертався до вказаного органу з вимогами надати юридичну кваліфікацію відповідності дій водія ОСОБА_2 вимогам ПДР, оскільки такими діями було спричинено ДТП; скласти та скерувати до суду протокол про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_2 за порушення п. 10.1 ПДР, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

В розглядуваному позові ОСОБА_1 не вказує, як саме були порушені його права, свободи або охоронювані інтереси у сфері публічно-правових відносин, і як впливає на них факт не притягнення водія ОСОБА_2 до відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП.

В розглядуваному випадку, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту, оскарження бездіяльності працівників поліції, зобов`язання їх надати юридичну кваліфікацію діям водія ОСОБА_2 та скласти й направити до суду процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, ОСОБА_2 , не створить для ОСОБА_1 жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Крім того, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи, ОСОБА_2 , до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси ОСОБА_1 .

Відтак, не складення протоколу відносно ОСОБА_2 не порушує права ОСОБА_1 , оскільки не породжує, не змінює та не припиняє його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до вимог п. 1 частини першої ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

В той же час в розглядуваному випадку має місце вимога ОСОБА_1 про визнання бездіяльності співробітників УПП в Закарпатській області протиправною у зв`язку з не складанням ними протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 та зобов`язання співробітників УПП в Закарпатській області скласти та скерувати до суду відповідний протокол.

Згідно із приписами частини 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відтак, за вказаними положеннями КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний не наділений повноваженнями визнавати дії (бездіяльність) суб`єктів владних повноважень протиправними та зобов`язувати їх вчинити певні дії.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов