Справа № 291/468/21
Суддя: Митюк О. В.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 291/468/21
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2021 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Митюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кащук Л.С.,

представника позивача - Алейникова О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Ружині Житомирської області у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Алейников Олександр Сергійович

до Поліцейського взводу №2, роти №2 батальйону УПП в Рівненській області Григорчука Руслана Івановича, Управління патрульної поліції в Рівненській області

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №714369 від 28 березня 2021 року. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 28.03.2021 інспектором поліцейського взводу №2, роти №2 батальйону УПП в Рівненській області молодшим лейтенантом поліції Григорчуком Русланом Івановичем було винесено оскаржувану постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн., а саме за те, що він керуючи автомобілем TOYOTA CAMRI, державний номерний знак НОМЕР_1 на а/д М-06 Київ-Чоп, 425 км, рухався зі швидкістю 111 км/год. В населеному пункті Крупець позначено дорожнім знаком 5.45, 5.46, у зв`язку із чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 61 км/год. та порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TruCam LTI 20/20 ТС000762. Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки пристрій для вимірювання швидкості руху TruCam LTI 20/20 ТС000762 використовувався інспектором поліції не у автоматичному режимі, а в ручному, що є порушенням діючого законодавства та може відобразитись на точності вимірювання швидкості. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» інспектор поліції не мав права використовувати прилад TruCam не в автоматичному режимі. Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону "Про Національну поліцію", згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці. Також поліцейським позивачу не було роз`яснено прав та обов`язків під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, На думку позивача, інспектор поліції порушив процесуальний порядок розгляду справи, обмежився лише формальним складанням постанови без розгляду справи та дотримання процедури, передбаченої КУпАП. Отже постанова від 28 березня 2021 року складена безпідставно та підлягає скасуванню, так як докази по справі отримані незаконним шляхом.

Ухвалою судді від 11.05.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в адміністративному позові, та просив суд їх задовольнити. Крім того, просив суд не брати до уваги оптичний носій з відеозаписом, так як він не є належним доказом по справі.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Однак, надіслав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності був здійснений з дотриманням всіх вимог матеріального та процесуального права; швидкість руху автомобіля позивача вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20, дія якого підтверджується сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року №UA-MIІ-2903-2012, згідно якого цей прилад отримав позитивні результати державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, всі прилади TruCam, що використовуються працівниками пройшли повірку, та можливість використання цього приладу також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку №04/02/03/-3008 від 27.09.2018. Встановивши факт порушення вимог п.12.9 б ПДР України, відповідальність за яке передбачене ч.4 ст.122 КУпАП, поліцейським поліцейського взводу №2, роти №2 батальйону УПП в Рівненській області Григорчуком Р.І. було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. В постанові зазначено, що вимірювання швидкості руху здійснювалося за допомогою лазерного вимірювача швидкості Trucam LTI 20/20, серійний номер ТС000762, фото з даного приладу, на якому зафіксовано державний номерний знак ТЗ, що перевищив встановлені ПДР обмеження швидкісного режиму додається. Лазерний вимірювач швидкості Trucam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб та номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу +- 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 до 1200 м. З відстані у 150-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного приладу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи для зупинення порушника. Посилання позивача на порушення ст.40 ЗУ «Про національну поліцію» є помилковим, оскільки лазерний вимірювач швидкості Трукам не відноситься до автоматичної фото- і відеотехніки, а є лише вимірювачем швидкості. Покази приладу Трукам оцінюються інспектором як доказ у розумінні ст.251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Проте, технічний засіб вимірювання швидкості Trucam використовується на підставі п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про національну поліцію». Використання приладу інспектором поліції, тримаючи його в руках, не впливає на точність вимірювання. Крім того знак 5.70 «Фото-, відео фіксування порушень ПДР» інформує про можливість здійснення контролю за порушенням ПДР за допомогою спеціальних технічних та або технічних засобів саме щодо змонтованої техніки. На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано фотокартку та відеозапис із лазерного приладу TruCam від 28 березня 2021 року.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою від 28.03.2021 позивача піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в сумі 1700 грн. за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, а саме за те, що останній керуючи автомобілем TOYOTA CAMRI, державний номерний знак НОМЕР_1 на а/д М-06 Київ-Чоп, 425 км, рухався зі швидкістю 111 км/год. В населеному пункті Крупець позначеного дорожнім знаком 5.45, 5.46, у зв`язку із чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 61 км/год. та порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TruCam LTI 20/20 ТС000762. (а.с.15).

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано фотокартку та відеозапис із лазерного приладу TruCam від 28 березня 2021 року.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух» регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема передбачені частиною першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 12.4 розділу 12 «;Швидкість руху» ПДР України встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

Згідно із частиною 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Згідно із статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевірку документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху (ч. 1 ст. 40).

Представником відповідача у своєму відзиві не заперечується факт використання приладу TruCam в ручному режимі під час вимірювання швидкості автомобіля позивача. Будь-яких доказів, які б підтверджували використання даного приладу стаціонарно вмонтованим способом суду надано не було.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України №580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Суд не приймає до уваги наданий представником відповідача лист ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/49 від 01 жовтня 2019 року, де зазначено, що вимірювач швидкості TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

Відповідачем до відзиву на позов додано диск з фотофіксацією порушення. Суд не приймає в якості достатніх та допустимих доказів, оскільки даний доказ не відповідає вимогам до електронного доказу. Надані відповідачем матеріали на оптичному DVD диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора. Як встановлено судом шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписі відсутній цифровий підпис автора. Таким чином, наданий суду диск з фотофіксацією не є допустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, оскільки факт порушення ним вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до положень пункту 9 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395 чітко зазначено, що розгляд справи розпочинається з встановлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Пунктом 5 Розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі встановлено, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285 КУпАП). Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Копія постанови в той самий строк вручається або надсилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під підпис. У разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (стаття 285 КУпАП).

У випадках, передбачених статтею 258 КУпАП, копія постанови у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення (стаття 285 КУпАП).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам передбаченим ст.ст. 283, 284 КпАП України. Зокрема у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та мотиви відхилення інших доказів на які послався правопорушник чи висловлення останніх доводів.

Згідно вимог щодо притягнення до адміністративної відповідальності, доказування наявності підстав для притягнення до відповідальності покладається на суб`єкта владних повноважень, що вчиняє дані дії, неприпустиме перекладання на особу, що притягнута до відповідальності обов`язку по доказуванню своєї невинуватості.

Оскільки, відповідачем не доведено дотримання ним процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, встановленої КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, щодо забезпечення прав особи, що притягається до відповідальності, не доведено правомірності своїх дій та прийнятого рішення, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Виходячи з наведеного, постанову по справі про адміністративне правопорушення слід скасувати, а провадження по справі - закрити.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. За визначенням ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Керуючись статтями 241, 242, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Алейников Олександр Сергійович до Поліцейського взводу №2, роти №2 батальйону ІПП в Рівненській області Григорчука Руслана Івановича, Управління патрульної поліції в Рівненській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ДПО18 №714369 від 28 березня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі винесену 28 березня 2021 року поліцейським взводу №2, роти №2 батальйону ІПП в Рівненській області Григорчуком Русланом Івановичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції в Рівненській області (місцезнаходження:33028, м.Рівне, вул.Степана Бандери, 14-А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя: АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 454,00 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О. В. Митюк.