Справа № 320/5033/21
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2021 року м. Київ № 320/5033/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, викладене в листі № 1000-0203-8/27331 від 15.03.2021 року, про відмову ОСОБА_1 у поновленні відсоткового розміру пенсії до 80 відсотків грошового забезпечення з 01 січня 2016 року та у проведенні з 01.01.2016 року перерахунку пенсії за вислугою років з розміру 80 відсотків від грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з розрахунку 80% від грошового забезпечення, розмір якого становить 5299 (п`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 61 коп., з урахуванням раніше проведених виплат; виплату недоотриманої з 01.01.2016 року пенсії, яка становить різницю суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією, здійснити однією сумою разово.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у січні 2016 року ГУ ПФУ у Київській області перераховано його пенсію з 01.01.2016, при цьому відповідачем протиправно зменшено основний розмір пенсії з 80% до 70% грошового забезпечення. Позивач не погоджується з такими діями відповідача та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі за наявними матеріалами справи (без виклику сторін). Також суд запропонував відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав та подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволення позову ОСОБА_1 , з наступних підстав. Зазначив, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 у квітні 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснило перерахунок пенсії позивачу на підставі довідки про розмір грошового забезпечення виданої Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України у Київській області за відповідною посадою, визначених відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988. При цьому, при проведенні перерахунку пенсії відповідачем застосовано норми ст. 13 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ в редакції Закону України від 27.03.2014 №1166-VII (а саме - основний розмір перерахованої пенсії мав не перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення). Виплата перерахованої пенсії здійснювалася відповідно до абз. 1 п. 3 Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103.

Позивач не погоджуючись з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов подав до суду відповідь на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 , виданим Вишгородським РВГУ МВС України в Київській області 16.05.1996.

Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262).

Відповідно до відомостей протоколу за пенсійною справою 4735 (МВС) від 01.07.2008 ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років (30) у розмірі 80 % грошового забезпечення з 16.09.1998.

З 01.01.2016 року позивачу проведено перерахунок пенсії на підставі довідки уповноваженого органу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області №4735 від 22.03.2018 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяких інших осіб» №103 від 21.02.2018 року та постанови Кабінету Міністрів України « Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 №988.

Після проведеного перерахунку пенсії з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням та процентної надбавки за вислугу років 50%, премії 15,22 %, пенсія позивачу була обчислена з розміру 70% грошового забезпечення, що підтверджується наявним в матеріалах справи Розрахунками пенсії за вислугу років.

17.02.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській №2713/Н-1000-21 із заявою про перерахунок його пенсії за вислугою років з 01.01.2016 з розрахунку 80 % від розміру грошового забезпечення, зазначеного в довідці уповноваженого органу МВС України, який становить 5299,61 грн.

Листом від 15.03.2021 № 1000-0203-8/27331 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивачу, що на виконання Постанови № 103 позивачу в квітні 2018 року проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що надано Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Київській області та розмір пенсії відповідно до статті 13 Закону становить 70% грошового забезпечення.

Вважаючи відмову відповідача, яка викладена у листі №1000-0203-8/27331 від 15.03.2021 щодо виплати пенсії позивачу у 70% розмірі суми грошового забезпечення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, застосовуючи нормативно-правові акти, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі - Закону №2262-XII), особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Стаття 1 Закону №2262-XII встановлює, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч.3, 4 ст. 63 Закону №2262-XII, перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-XII, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу при призначенні пенсія була обчислена в розмірі 80% грошового забезпечення, як такому, що мав 30 років вислуги.

Також з розрахунку пенсії по пенсійній справі позивача вбачається, що пенсія ОСОБА_1 призначена (обчислена) з 16.09.1998.

До статті 13 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII вносились зміни Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 07 липня 2011 року № 3668-VI та Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII, внаслідок яких максимальний розмір пенсії при її призначенні змінено з 90% до 80%, а з 01 травня 2014 року до 70%.

Тобто, зміна встановленого максимального розміру пенсії здійснювалась вже після призначення позивачу пенсії.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, зміна максимального розміру пенсії, що відбулася у частині 2 статті 13 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII після призначення пенсії позивачу, не є підставою для зменшення розміру призначеної позивачу пенсії під час проведення відповідачем її перерахунку.

Всупереч наведеному, при здійснені перерахунку пенсії позивача, відповідач безпідставно керувався положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року та застосував норми, які регулюють питання призначення пенсії, а не її перерахунку.

Так, відповідно до статті 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з вищевикладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Аналогічна позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-420а13.

Окремо суд акцентує увагу відповідача на тому, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами та встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80 %, а потім 70 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. Відтак, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватись норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 686/12623/17 (провадження №К/9901/849/17).

Крім того, в рішенні від 04.02.2019 р. у зразковій справі №240/5401/18 Верховний Суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі постанови Кабінету Міністрів України №103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалось при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, викладене в листі № 1000-0203-8/27331 від 15.03.2021 року, про відмову ОСОБА_1 у поновленні відсоткового розміру пенсії до 80 відсотків грошового забезпечення з 01 січня 2016 року та у проведенні з 01.01.2016 року перерахунку пенсії за вислугою років з розміру 80 відсотків від грошового забезпечення.

Відновлення порушеного права позивача потребує зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з розрахунку 80% від грошового забезпечення, розмір якого становить 5299 (п`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 61 коп., з урахуванням раніше проведених виплат.

Щодо позовних вимог в частині здійснення виплати недоотриманої з 01.01.2016 року пенсії, яка становить різницю суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією, здійснити однією сумою разово, суд зазначає, що кількість платежів у межах однієї суми коштів не порушує прав особи на соціальний захист у формі пенсійного забезпечення, адже метою судового захисту є спонукання суб`єкта владних повноважень до належного виконання адміністративних функцій у повному обсязі, що полягає у проведенні розрахунку за усією належною до одержання сумою пенсії.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», платежі за пенсійним забезпеченням проводяться за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтями 23 та 116 Бюджетного кодексу України визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

За приписами статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

При цьому, частиною першою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

У даному випадку способом виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, є виплата належних позивачу сум у повному обсязі, інший спосіб виконання в спірних правовідносинах нормативно не визначено, відтак позивачем не доведено порушення чи обмеження право позивача на виплату належної йому суми одним платежем, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору..

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується відомостями квитанції про сплату № 85999 від 25.04.2021.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, які носять немайновий характер та неможливість визначити розмір судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку, що вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 73 - 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 259 - 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, викладене в листі №1000-0203-8/27331 від 15.03.2021 року, про відмову ОСОБА_1 у поновленні відсоткового розміру пенсії до 80 відсотків грошового забезпечення з 01 січня 2016 року та у проведенні з 01.01.2016 року перерахунку пенсії за вислугою років з розміру 80 відсотків від грошового забезпечення.

3. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Київській області здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з розрахунку 80% від грошового забезпечення, розмір якого становить 5299 (п`ять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн. 61 коп., з урахуванням раніше проведених виплат.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. А. Саєнка, 10, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ; місце проживання: 08135, Київська область, Вишгородський район, с. Рови) суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.