Справа № 400/1570/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2021 р. № 400/1570/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М., розглянув в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; стягнення моральної шкоди в розмірі 64 740,78 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; стягнення моральної шкоди в розмірі 64740,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач не здійснює жодних дій з примусового виконання виконавчого листа, за яким позивач є стягувачем повідомлень про хід виконання рішення суду він не отримував.

Рішення суду не виконується державним виконавцем більше трьох років, позивач не може отримати належні йому кошти.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, у зв`язку з чим, суд розглядає за наявними матеріалами справи, згідно вимог ч.6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України суд, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч.5 ст. 250 КАС України).

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Миколаївським окружним адміністративним судом розглянуто справу № 400/1448/20, за позовом ОСОБА_1 від 08.10.2020 року. Рішенням суду зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 08.08.2018 по 18.03.2020 у сумі 21580,26 грн.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 у справі № 400/1448/20 набрало законної сили.

11.01.2021 на виконання рішення суду, по вказаній справі видано виконавчий лист позивачу, який останнім було передано до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції.

Проте на час подання позову до суду відповідачем не вчинено жодних дій за виконавчим провадженням.Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача повивач звернувся до суду.

Відповідно до ст.ст.1,3,5 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" .

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, 2)надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що, Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

В матеріалах справи наявна роздруківка про результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 11.03.2021 року, згідно якої виконавче провадження відкрито 08.02.2021 року. Інших записів не вбачається.

Позивач просить визнати протиправну бездіяльність державного виконавця, оскільки більше ніж через місяць із дня відкриття виконавчого провадження ні в добровільному, ні в примусовому порядку рішення не виконане.

Проте, суд забачає, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти, як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Позивач не навів жодних мотивів/обґрунтувань стосовно того, що було проявом саме протиправної бездіяльності державного виконавця, тобто які фактичні обставини свідчать про те, що невиконання судового рішення є результатом невжиття державним виконавцем заходів, які він в межах своїх повноважень був зобов`язаний вжити, але не зробив цього.

Роздруківка про результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 11.03.2021 року не свідчить про бездіяльність державного виконавця, тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача задоволенню не підлягає.

Позовна вимога в частині зобов`язання вчинити виконавчі дії за виконавчим провадженням № 64413502, щодо примусового виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.10.2020 року у справі № 400/1448/20, також задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст.18 ЗУ № 1404 державний виконавець наділений, як обов`язками так і правами при вжитті заходів щодо примусового виконання рішень. Зобов`язати суб`єкта владних повноважень скористатись своїми правами неможливо, оскільки він ними користується на власний розсуд, а доказів не виконання обов`язків передбачених ст. 18 ЗУ №1404 в матеріалах справи відсутні.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає про ткаке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Стягнення моральної шкоди є похідною вимогою яка задоволенню не підлягає.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ч. 1 ст. 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст.241, 242, 243, 245, 246, 268, 287, 295, 297, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54030, ідентифікаційний код 35065742) відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Мельник