Справа № 640/18426/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участі секретаря: Кондраток А.В.,

представника апелянта: Менчені К.В.,

представника відповідача: Данилюк О.Б.,

представник третьої особи: Щербаня Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Вестбуд Плюс» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Вестбуд Плюс» до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції у місті Києві, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Енерго Монтаж», Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛАВІЯ ГРУП», Комунальне підприємство «Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району міста Києва», про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Вестбуд Плюс» звернулось до суду з даним позовом,в якому просило:

- визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві Данилюк О.Б. про відкриття виконавчих проваджень про стягнення виконавчого збору №61160040, №61157786, №61157876, №61158659, №61160648, №61150738, №61161363, № 61158758, №61159919, №61502069, №61347802, №61347930;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві Данилюк О.Б. щодо розподілу і перерахування стягнутих з боржника коштів у сумі 319 231, 70 грн між цими виконавчими провадженнями;

- зобов`язати державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві Данилюк О.Б. повернути грошові кошти в сумі 319 231, 70 грн, розподілені та перераховані у якості виконавчого збору між вказаними виконавчими провадженнями на депозитний рахунок Дарницького РВ ДВС у місті Києві;

- зобов`язати державного виконавця Дарницького РВ ДВС у місті Києві Данилюк О.Б. розподілити та перерахувати кошти стягувачам у зведеному виконавчому провадженні №60463607 з дотриманням вимог п. 3 ч. 1 ст. 45, ч. 2 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту оскаржуваних постанов про відкриття виконавчих проваджень про стягнення виконавчого збору вбачається, що позивач не є стороною виконавчого провадження, отже не наділений процесуальним правом на оскарження вказаних постанов у судовому порядку. Щодо розподілу державним виконавцем коштів, суд зазначив, що коштів, які надійшли від боржника на депозитний рахунок Дарницького РВДВС по зведеному виконавчому провадженню у сумі 319 237, 70 грн, було недостатньо для задоволення вимог стягувачів, а тому виконавцем розподілено їх в межах четвертої черги у відповідному коефіцієнті, що дорівнює 0,29955547.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,просить рішення суду скасувати та задовольнити позову повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги загалом аналогічні тим, що викладені у позові, крім того, апелянт зазначає, що він мав законні очікування, що стягнені з боржника кошти будуть розподілені між стягувачами в межах зведеного виконавчого провадження №60463607 у визначених законодавством пропорціях, тобто оскаржувані постанови державного виконавця прямо порушують його права та зачіпають майнові інтереси. Також, наголошує, що суд першої інстанції взагалі не досліджував питання щодо законності винесення відповідачем оскаржуваних постанов.

Відповідачем подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні представники позивача та третьої особи вимоги апеляційної скарги підтримали, наполягали на її задоволенні, в той час, як представник відповідача проти цього заперечувала, просила рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,дослідивши докази та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні у Державній виконавчій службі у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження АСВП №60463607 щодо стягнення заборгованості із Комунального Підприємства «Позняки- Інвест-УКБ Дарницького району м. Києва» на користь юридичних осіб в кількості 4 виконавчих проваджень на загальну суму боргу в розмірі 1 770 395, 30 грн, 6 виконавчих проваджень про стягнення витрат на загальну суму 3 923, 20 грн та 6 виконавчих проваджень про стягнення виконавчого збору на загальну суму 1 052 588, 00 грн, на підставі наказів Господарського суду міста Києва та постанов про стягнення з КП«Позняки-Інвест-УКБ Дарницького району м. Києва» виконавчого збору на користь держави та витрат.

Позивач вважаючи дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору протиправними, звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)

Так, відповідно до ч.1 ст.15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Частиною 2 статті 74 Закону № 1404-VIII визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У статті 14 Закону № 1404-VIII зазначено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі ст.ст. 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, ст. 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Тобто, Законом № 1404-VIII чітко визначено коло осіб, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність виконавця, у тому числі постанов державного виконавця, а тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що, оскільки позивач не є стороною та учасником виконавчих проваджень: №61160040, №61157786, №61157876, №61158659, №61160648, №61150738, № 61161363, №61158758, №61159919, №61502069, №61347802, №61347930, тому не наділений процесуальним правом на оскарження вказаних постанов у судовому порядку.

Разом з тим, колегія суддів, надаючи оцінку правомірності дій державного виконавця щодо винесення спірних постанов, звертає увагу, що згідно ч.ч.2,4 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів і виноситься постанова про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів)одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Щодо позовних вимог в частині визнання неправомірними дій державного виконавця в частині розподілу і перерахування стягнутих з боржника коштів у сумі 319 231, 70 грнміж виконавчими провадженнями, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення, поряд з іншим, постанов або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 46 Закону №1404-VIII черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення вимог стягувачів, згідно якої у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому п. 3ч.1 ст. 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету;

5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

При цьому, відповідно ч.1 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника доДержавного бюджету України.

Тобто, стягнення виконавчого збору законодавцем віднесено до четвертої черги.

Як установлено судом,у складі зведеного виконавчого провадження №60463607 перебуває 12 виконавчих проваджень четвертої черги на загальну суму 1 056 511, 20 грн та 6 виконавчих проваджень п`ятої черги на загальну суму 1 770 395, 30 грн.

Згідно наявної у справі інформації до четвертої черги належать виконавчі провадження: 61160040, 61157786, 61157876, 61158659, 61160648, 61160738, 61161363, 61158758, 61159919, 61502069, 61347802, 61347930. До п`ятої черги належать виконавчі провадження: 60456647, 60186860, 60914967, 60783765.

Як вказує відповідач, коштів, які надійшли від боржника на депозитний рахунок Дарницького РВДВС по зведеному виконавчому провадженню у сумі 319 237, 70 грн було недостатньо для задоволення вимог стягувачів, а тому їх розподілено в межах четвертої черги (ВП 61157786, 61158659, 61160648, 61161363, 61159919, 61347802) у відповідному коефіцієнті, що дорівнює 0,29955547.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець не наділений свободою вибору щодо черговості погашення вимог стягувачів, а відтак, доводи позивача щодо неправильного розподілу виконавцем стягнутих з боржника коштів у сумі 319 231, 70 грну якості виконавчого збору є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 21.03.2020 у справі №2540/3203/18, зі змісту якої вбачається, що в тій справі суд касаційної інстанції аналізував спірні правовідносини на момент попередньої редакції ст. 27 Закону №№1404-VIII (до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 № 2475-VIII), якою передбачалось стягнення виконавчого збору з фактично стягнутої примусово суми.

В свою чергу, правова позиція щодо застосування діючої редакції Закону викладена Верховним Судом в постановах від 02.06.2021 у справі №160/4481/20, від 30.06.2021 у справі №460/2478/20.

Таким чином. доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Вестбуд Плюс» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова