Справа № 640/14230/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2021 року м. Київ № 640/14230/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування протоколу в частині, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати пункт 16 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2019 №182;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2017 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності з 26.06.2017, що підтверджується довідкою до акту огляду, а тому вважає, що відмовляючи йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, Міністерство оборони України діяло всупереч вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.06.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та відповідні докази в обґрунтування своєї позиції.

Представником Міністерства оборони України подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки на час первинного встановлення інвалідності в 1988 році не існувало норми щодо виплати одноразової грошової допомоги та стверджує про правомірність дій Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, оскільки зміна групи інвалідності останнього відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах та з 28.06.1988 звільнено зі строкової військової служби.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0659285 від 26.06.2017 позивачу безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності з 26.06.2017.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку поранень та захворювань від 20.03.2017 №888 встановлено, що травма, поранення, контузія, захворювання, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.07.2017 як інваліду ІІ групи.

ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України через Київський міський військовий комісаріат із заявою та необхідним переліком документів про виплату одноразової грошової допомоги.

Рішенням, оформленим протоколом № 182 від 27.12.2019, комісія Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянувши подані документи дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової ОСОБА_1 , оскільки на час встановлення первинної інвалідності в 1988 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 групу інвалідності змінено понад дворічний термін, що, в силу пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 є підставою для відмови у призначенні такої допомоги.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Положеннями статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

20 грудня 1991 року прийнято Закон № 2011-ХІІ, який було введено в дію 10 січня 1992 року постановою Верховної Ради України № 2012-XII «Про порядок введення в дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З набранням чинності Закону № 2011-ХІІ діяла редакція статті 16 цього Закону, відповідно до якої, військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Законом № 328-V статтю 16 Закону № 2011-ХІ викладено в новій редакції, яка діяла з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року, та якою було введено поняття «одноразова грошова допомога».

Закон № 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.

Так, відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (Офіційний вісник України, 2008 р., №39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284 (Офіційний вісник України, 2007 р., №14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року №1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., №89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі, зокрема: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (п.1).

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.

Особливості виплати одноразової грошової допомоги передбачено статтею 16 Закону №2011-XII.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності позивач звернувся до Міністерства оборони України через Київський міський військовий комісаріат із заявою та необхідним переліком документів про виплату одноразової грошової допомоги.

Розглянувши подані документи, комісія Міністерства оборони України з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової ОСОБА_1 , посилаючись на те, що оскільки на час встановлення позивачу інвалідності у 1988 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, він немає права на одержання грошової допомоги. Крім того, комісією зазначено, що ОСОБА_1 групу інвалідності змінено понад дворічний термін, що, в силу пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 є підставою для відмови у призначенні такої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з довідкою серії ВТЄ-20 № 033258 від 27.06.1988 за наслідками первинного огляду ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, травма, отримана при виконанні обов`язків військової служби.

Вказана інвалідність встановлена на строк до 01.07.1989.

Із довідки вбачається, що черговою датою переогляду встановлено 27.07.1989.

В матеріалах справи відсутні докази щодо проходження позивачем переогляду на продовження терміну інвалідності ІІІ групи.

Слід зазначити, що станом на червень 1988 року (встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи) не існувало правової норми щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги такій категорії військовослужбовців.

В той же час, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0659285 від 26.06.2017 позивачу безтерміново встановлено ІІ групу інвалідності з 26.06.2017.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку поранень та захворювань від 20.03.2017 №888 встановлено, що травма, поранення, контузія, захворювання, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Таким чином, інвалідність ІІ групи позивача встановлена вперше внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, йому видано відповідне посвідчення 12.07.2017, отже у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку статті 16 Закону № 2011-ХІ.

Посилання відповідача в обґрунтування своєї позиції на те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII є безпідставним, оскільки у даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками.

Відповідно до пункту 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

В даному випадку, позивач у 2019 році звернувся до Міністерства оборони України через Київський міський військовий комісаріат із заявою та необхідним переліком документів про виплату одноразової грошової допомоги. Тобто, в межах строку, передбаченого пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ.

Крім того, суд зазначає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону № 2011-ХІІ та відповідно до Порядку № 975, оскільки таке право не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі № 821/834/18.

Враховуючи наведені норми та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про протиправність рішення Міністерства оборони України про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 26.06.2017 внаслідок травми, поранення, контузії, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2019 №182.

Зі змісту оскаржуваного рішення Міністерства оборони України вбачається, що останнє не надавало оцінку правовому статусу позивача, зокрема, щодо виду військової служби, яку проходив позивач, комплектності поданих позивачем документів задля отримання допомоги.

Водночас, органом, уповноваженим на прийняття рішення стосовно призначення позивачу спірної грошової допомоги, є саме Міністерство оборони України, до компетенції якого і входить розгляд документів, поданих позивачем, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе вирішення такого питання, досліджувати відповідні документи, надавати їм оцінку, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність підстав для призначення вказаної вище допомоги, бо таке рішення у даній ситуації відноситься до дискреційних повноважень Міністерства оборони України.

Таким чином, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде ефективним та забезпечить належний судовий захист у тій мірі, яка є необхідною у даному конкретному випадку, буде зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути питання щодо нарахування та виплати позивачу як інваліду ІІ групи одноразової грошової допомоги.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 373/1904/16-а.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Всупереч наведеним вимогам відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності вчинення ним дій та прийняття відповідного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Враховуючи вищенаведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статі 5 Закону України «Про судовий збір» витрати присудженню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 27.12.2019 №182 в частині відмови у призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду ІІ групи внаслідок травми, поранення, контузії, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи внаслідок травми, поранення, контузії, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та прийняти відповідне рішення».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко