Справа № 580/7197/21
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року справа № 580/7197/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 28 серпня 2021 року у перерахунку пенсії ОСОБА_1 із 01 серпня 2021 року на підставі довідок № 139/23-00-10-0225 та № 140/23-00-10/0225 від 05 серпня 2021 року, виданих Головним управлінням ДПС України в Черкаській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, починаючи з 01 серпня 2021 року на підставі довідок № 139/23-00-10-0225 та № 140/23-00-10/0225 від 05 серпня 2021 року, виданих Головним управлінням ДПС України в Черкаській області, з урахуванням раніше проведених виплат, з подальшою виплатою перерахованої пенсії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що оскільки пенсія позивачеві призначена до 2015 року, а також враховуючи рішення Конституційного Суду №5-р(ІІ)/2020 від 18.06.2020, позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до Закону України Про державну службу, які діяли на момент призначення такої пенсії, а тому відмова Головного управління є протиправною у зв`язку з даною обставиною позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху та встановлено строк, протягом якого можуть бути усунуті недоліки.

29 вересня 2021 року позивач подав до суду заяву з додатками на виконання вимог вказаної ухвали.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

22 жовтня 2021 року до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що станом на дату призначення пенсії державного службовця (10.03.2011) чинне на той час законодавство передбачало умови і порядок перерахунку розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою.

У подальшому законодавче регулювання цих відносин змінилося, а саме законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям після 01.01.2015 делегував Уряду.

Отже, станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії положення статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ, які встановлювали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою, - скасовано, та з 01.12.2015 по 01.05.2016 чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, не визначило як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 закону № 3723-ХІІ, - підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців.

При цьому, чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ не визначала передумовою перерахунку пенсій, а лише віднесла вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

Відповідач наголошує, що оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача із заявою про перерахунок розміру пенсії, не було передбачено можливості її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що позивач перебуває на обліку у відповідача із 20 лютого 2009 року, отримуючи спочатку пенсію по інвалідності відповідно до закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а із 10 березня 2011 року пенсію по інвалідності відповідно до закону України Про державну службу в розмірі 90% заробітної плати працюючого державного службовця.

У серпні 2021 року позивач звернувся до Головного управління із заявою щодо перерахунку пенсії відповідно до Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, за наслідками розгляду якої, відповідач листом від 28.08.2021 № 2300-0210-8/49542 повідомив, що ураховуючи те, що Законом України Про державну службу № 889-VIII від 10.12.2015 не передбачено проведення перерахунку пенсії у тому числі, призначеної згідно із Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, а постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів скасовано пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.50.2000 № 865 Про деякі питання вдосконалення розмірів заробітків для обчислення пенсії, підстав для видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсії, який був передбачений статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ, відсутні.

Проведення будь яких перерахунків пенсійних виплат, призначених відповідно Закону № 3723-ХІІ, чинним законодавством не передбачено.

Таку відмову Головного управління позивач вважає протиправною, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що за приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

Відповідно до статті 37-1 зазначеного Закону у редакції, чинній до 01.05.2016, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

До зазначеної статті були внесені зміни, а її зміст викладено у наступній редакції: Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови та порядок перерахунку пенсій державним службовцям були визначені постановою Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000, зокрема у пунктах 4 та 5, за змістом яких підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця було передумовою для перерахунку пенсії.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів, якою підвищено розміри заробітку працюючих державних службовців та яка відповідно до її пункту 6 застосовується з 01.12.2015, пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України № 865 виключено, а пункт 5 викладено в такій редакції: форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

Таким чином, положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, постанова Кабінету Міністрів України № 1013 не містить.

Отже, з 01.12.2015 по 01.05.2016 чинне законодавство, яке регламентувало пенсійне забезпечення державних службовців, підвищення розміру заробітку працюючих державних службовців не визначало як підставу для перерахунку пенсій, призначених за статтею 37 Закону № 3723-ХІІ. При цьому, чинна у зазначений період редакція статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ не визначала передумов перерахунку пенсій, а лише відносила вирішення такого питання до компетенції Кабінету Міністрів України.

Крім того, з 01.05.2016 набув чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу у зв`язку з чим положення Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII Про державну службу частково втратили чинність, у тому числі норми статті 37-1.

Суд зазначає, що у статті 90 Закону № 889-VIII закріплено правило, за яким пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям.

Оскільки законодавством, чинним на час звернення позивача за перерахунком розміру пенсії, не було передбачено можливість її перерахунку у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку. Право на перерахунок пенсії державних службовців у зв`язку із підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям могло бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діяли на час виникнення обставин для такого перерахунку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 826/16182/18.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 03.11.2021.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК