Справа № 160/14001/20
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кадникової Г.В.,
при секретарі судового засідання Пасічнику Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича (далі - Сивокозов О.М., відповідач) щодо відмови у скасуванні заходів примусового виконання рішення у ВП №55915846 відповідно до листа від 29.10.2020 року №2884;
- визнання протиправною та скасування постанови від 02.04.2018 року ВП№55915846 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про повернення виконавчого документа стягувачу;
- зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження ВП№55915846 провадження з виконання виконавчого напису №9646 від 04.10.2017 року та винести постанову про закінчення виконавчого провадження №55915846 відносно позивача, відкритого постановою відповідача 02.03.2018 року на підставі виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №9649 виданого 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем та скасувати заходи примусового виконання, вчинені у ВП №55915846, у тому числі, арешти, накладені на все рухоме та нерухому майно, грошові кошти, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та інші заходи, вжиті виконавцем.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що виконавче провадження №55915846 завершене, однак, на його думку, підлягає закінченню з підстав визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з чим, вказує на необхідність скасування заходів примусового виконання рішення, зокрема, арештів, та виключення відомостей про боржника-позивача з Єдиного реєстру боржників.
Відмову відповідача у скасуванні відповідних заходів позивач вважає протиправною, а тому задля відновлення своїх порушених прав просить суд, серед іншого, зобов`язати відповідача поновити виконавче провадження, винести постанову про закінчення виконавчого провадження та скасувати заходи примусового виконання рішення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021 року скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 року та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 року позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву.
Ухвалою суду від 25.10.2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 03.11.2021 року, разом із доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
01.11.2021 року від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено про правомірність винесення постанови від 02.04.2018 року щодо повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55915846, а також про завершення виконавчого провадження через систему АСВП та передачу його до архіву. Електронний архів - частина системи АСВП. Підстави для повернення виконавчого провадження з архіву та його відновлення, за поясненням відповідача, відсутні.
Також, відповідач вказує на відсутність законодавчої та технічної можливості виключення з Єдиного реєстру боржників даних в межах виконавчого провадження, завершеного з підстав, передбачених п.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження".
Від представника позивача засобами електронного зв`язку на адресу суду 03.11.2021 надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримано у повному обсязі.
Від відповідача засобами електронного зв`язку на адресу суду 04.11.2021 надійшло клопотання про проведення судового розгляду справи без його участі, з урахуванням заперечень, викладених у відзиві на позов.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.
Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим Олександром Миколайовичем винесено постанову від 02.03.2018 року про відкриття виконавчого провадження №55915846 з виконання виконавчого напису №9649, виданого 04.10.2017 року.
Одночасно, 02.03.2018 року у виконавчому провадженні №55915846 винесено постанову про арешт майна боржника - ОСОБА_1 .
Постановою від 02.04.2018 року у виконавчому провадженні №55915846 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.
29.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" та приватного нотаріуса Завалієва Артема Анатолійовича про визнання виконавчого напису №9649 від 04.10.2017 року таким, що не підлягає виконанню.
04.03.2020 року рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська виконавчий напис від 04.10.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за №9649, визнано таким, що не підлягає виконанню.
Представник позивача заявами від 20.08.2020 року та 01.09.2020 року звертався до приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича щодо закриття постанов про відкриття виконавчого провадження №55915846 та арешт майна, а також щодо зняття відповідного арешту та припинення обтяження.
Листами від 07.09.2020 року №2396 та від 26.10.2020 №2837 на заяви надано відповіді про відсутність підстав для вчинення відповідних дій.
Вважаючи постанову від 02.04.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55915846 протиправною, а дії відповідача щодо відмови у скасуванні заходів примусового виконання неправомірними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду за захистом своїх справ, свобод та інтересів.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною 1 та 2 ст.9 Закону №1404-VIII передбачено, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників і запобігання відчуженню боржниками майна.
Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.
Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.
Відповідно до ч.5 ст.9 Закону №1404-VIII відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів (ч.7 ст.9 Закону №1404-VIII).
Частиною 1 ст.10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VIII).
Пунктом 2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини 1 цієї статті арешт з майна знімається (ч.3 ст.37 Закону №1404-VIII).
Частиною 4 ст.37 Закону №1404-VIII встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.
Підстави для закінчення виконавчого провадження передбачені ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII.
Зокрема, відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч.2 ст.39 Закону №1404-VIII).

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ч.1 ст.40 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч.1 ст.41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що завершення і закінчення виконавчого провадження не є тотожними поняттями.

При цьому, завершення виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII не зумовлює скасування заходів примусового виконання рішення, зокрема, накладеного арешту.

Закінчення виконавчого провадження, яке завершено, можливе лише у випадку, передбаченому п.1 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Завершене на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII виконавче провадження не може бути закінчено.

Однак, скасування судом постанови про повернення виконавчого документа стягувачу передбачає відновлення виконавчого провадження та можливість його закінчення (за наявності підстав).

Судом встановлено, що відповідачем винесено постанову від 02.04.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55915846, з підстав на відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

А виконавчий напис нотаріуса від 04.09.2017 № 9649 визнано таким що не підлягає виконанню рішенням суду лише 04.03.2020. Тобто майже через два роки після повернення викнавчого документу стягувачу.

Правомірність вчинення виконавчого напису під час відкриття та завершення виконавчого провадження під сумнів не ставилася.

Наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу (відсутність майна у боржника) позивачем не заперечується.

Відтак, при прийнятті постанови від 02.04.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №55915846 відповідач діяв в межах та у спосіб, встановлений приписами Закону №1404-VIII.

Стаття 41 Закону №1404-VIII про відновлення виконавчого провадження визначає наступне.

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

В ході розгляду справи з наявних матеріалів та аналізу норм законодавства, протиправності дій приватного виконавця у межах виконавчого провадження №55915846 не встановлено та позивачем не наведено.

З листа відповідача від 29.10.2021 р. за вихідним №2884 (направлений на адресу заявника - представника позивача Полтавець В.О.) позивач обізнаний про лист Міністерства юстиції України № 10413/26739-33-20/20.5.1 від 16.10.2020 про те, що згідно Закону №1404-VIII існує вичерпний перелік підстав для виключення даних боржника з Єдиного реєстру, визначений ч.7 ст.9 Закону №1404-VIII. А саме: відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження , повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 ст.37 Закону №1404-VIII або повернення документа до суду на підставі ст.38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відстуності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.6 розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження (затверджено наказом Миністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5) Система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру одночасно з винесенням постанов:

- про закінчення виконавчого провадження згідно із ст.39 Закону №1404-VIII;

- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII;

- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Суд приймає до уваги пояснення відповідача про те, що з 29.10.2020 і по день розгляду даної адміністративної справи позивач, його представник - Полтавець В.О. або інший представник до офісу приватного виконавця з питання вилучення з електронного архіву завершеного виконавчого провадження №55915846, поновлення такого завершеного виконавчого провадження №55915846, виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників не звертались.

Відповідно до заяви від 20.08.2020 (а.с.42-43) представник позивача - Полтавець В.О., просила постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника ВП 55915846 закрити, а відповідно до заяви від 01.09.2020 - просила знаяти арешт зі всього майна боржника (рухомого та нерухомого) та припинити обтяження на все нерухоме майно боржника (а.с.44).

Отже, як зазначено у рішенні вище, ознаки протиправності в діях приватного виконавця (відповідача по справі) відсутні.

А позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови від 02.04.2018 року ВП№55915846 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про повернення виконавчого документа стягувачу є передчасною, оскільки ані позивач, ані його представники не звертались до відповідача зі заявами з питань вилучення з електронного архіву завершеного виконавчого провадження №55915846, поновлення такого завершеного виконавчого провадження №55915846, виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.

Також, суд приходить до висновку, що завершення виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII не передбачає скасування заходів примусового виконання рішення.

Предметна юрисдикція адміністративного суду не поширюється на спори щодо скасування заходів примусового виконання, в тому числі, й арешту.

Питання, які вирішує суд при ухваленні рішення, визначені ст.244 КАС України.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені ст.245 КАС України.

А відтак, позовна вимога про зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження ВП№55915846 провадження з виконання виконавчого напису №9646 від 04.10.2017 року та винести постанову про закінчення виконавчого провадження №55915846 відносно позивача, відкритого постановою відповідача 02.03.2018 року на підставі виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за №9649 виданого 04.10.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем та скасувати заходи примусового виконання, вчинені у ВП №55915846, у тому числі, арешти, накладені на все рухоме та нерухому майно, грошові кошти, виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та інші заходи, вжиті виконавцем - не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Розподіл судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 9, 12, 47, 72-77, 90, 241-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова