Справа № 520/18117/21
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 листопада 2021 року № 520/18117/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області (вул. Соборна, буд. 49, с. Савинці,Балаклійський район, Харківська область,64270, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області (Ідентифікаційний код 04397106), яка полягає у невирішенні питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області (за межами населених пунктів).

-зобов`язати Савинську селищну раду Ізюмського району Харківської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10 червня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 09 червня 2021 року Позивач звернувся до Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області через направлення поштовим зв`язком клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області.

До клопотання було додано засвідчену належним чином копію паспорта Позивача, копію картки фізичної особи платника податків та графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки.

Однак, Відповідач у своєму листі від 02.07.2021 № 1196/02.01-10 повідомив ОСОБА_1 про те, що у зв`язку із відсутністю на території Савинської селищної ради схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, 30 червня 2021 року на IX сесії свинської селищної ради VIII скликання було прийнято рішення «Про розроблення схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель Савинської селищної ради», яким передбачено замовлення та виготовлення зазначеної схеми. Даним рішенням передбачено, що надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та індивідуального садівництва за межами населених пунктів буде поновлено після погодження і затвердження схеми землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель Савинської селищної ради.

На переконання Позивача, Відповідач упродовж встановленого законом строку в межах наданих повноважень не здійснив жодних передбачених законом дій щодо прийняття відповідного рішення за результатами розгляду клопотання Позивача, тим самим допустив протиправну бездіяльність, чим порушив концептуальні засади Конституції України щодо реалізації гарантованого права власності на землю відповідно до прийнятих на її основі законів, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Згідно зі статтею 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, по регулюють земельні відносини.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Враховуючи вищенаведене, суд робить висновок, що особа, яка є громадянином України і зацікавлена в одержанні в межах норм безоплатної передачі земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, має право звернутися з клопотанням до відповідного органу місцевого самоврядування, з наданням відповідних документів, що і було здійснено Позивачем.

Щодо протиправної бездіяльності Відповідача за результатами розгляду клопотання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За загальним правилом термін «повноваження» трактується як сукупність прав і обов`язків державних органів, а також посадових та інших осіб, закріплених за ними у встановленому законодавством порядку для здійснення покладених на них функцій.

У частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає, земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише:

-невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

-невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

-невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд робить висновок, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зацікавлена особа, надавши весь необхідний пакет документів має правомірні очікування щодо розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладений у постанові від 16.07.2021 у справі № 814/1165/17).

Таку ж позицію висловив Верховний Суд у справах № 813/481/17 від 18.10.2018, № 527/43/17 від 18.10.2018, № 347/964/17 від 25.02.2019 та № 263/16221/17 від 22.04.2019.

Тобто, у Земельному Кодексі наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання з приводу земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, питання щодо передачі земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства Савинської селищної ради Харківської області є повноваженнями селищної ради, що реалізується через розгляд на засіданнях селищної ради, за результатами яких приймаються рішення.

При цьому, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні повинне оформлятися розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення.

У постанові Верховного Суду від 11 серпня 2020 року по справі № 320/5970/17 зазначено, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень має місце в тому випадку, коли в межах повноважень суб`єкта владних повноважень існує обов`язок вчинити конкретні дії, але він не виконаний.

Відсутність належним чином оформленого рішення Савинської селищної ради про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання Позивача свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом, чим допустив протиправну бездіяльність зі свого боку.

Щодо відсутності на території ради затвердженої схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель.

Підставою для відмови у прийнятті рішення за результатами розгляду клопотання Позивача, Відповідачем зазначено відсутність на території Савинської селищної ради затвердженої схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель, що на думку Відповідача є порушенням частини сьомої статті 118 ЗК України.

Натомість Земельний Кодекс України не містить такого правового інституту як «відсутність схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель», а частина сьома статті118 ЗК України пов`язує відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з таким правовим інститутом, як невідповідність клопотання та доданих до нього графічних матеріалів схемі землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць.

За таких обставин, першочерговим елементом в даному випадку є наявність вже існуючої схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, а також факт невідповідності поданого клопотання та графічних матеріалів цій схемі та техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель.

Таким чином, враховуючи принцип правової визначеності, як одну із визначальних вимог до рішень суб`єкта владних повноважень, суд приходить до висновку, що посилання Відповідача на відсутність на території ради схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель не є належною підставою для ухилення від прийняття одного з двох можливих рішень, вичерпним чином передбачених статтею 118 ЗК України, оскільки відсутність такої схеми в аспекті частини сьомої статті118 ЗК України не є підставою для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідним вказати, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту - рішення, а не листа.

Оскільки чинним законодавством України не закріплено за суб`єктом владних повноважень права утримуватись від прийняття відповідного рішення за результатом розгляду питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то у даному випадку має місце протиправна бездіяльність зі сторони Відповідача, що полягає у неприйнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені у частині шостій статті 118 ЗК України, у визначений законом строк.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з ме тою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтер есів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім фор мам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246,257, 258 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області (вул. Соборна, буд. 49, с. Савинці, Балаклійський район, Харківська область, 64270, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області (Ідентифікаційний код 04397106), яка полягає у невирішенні питання про надання або відмову у наданні ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області (за межами населених пунктів).

Зобов`язати Савинську селищну раду Ізюмського району Харківської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10 червня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у власність орієнтовною площею 2 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області (вул. Соборна, буд. 49, с. Савинці, Балаклійський район, Харківська область, 64270, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.В.Зінченко