Справа № 320/2053/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Справа № 320/2053/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

представника позивача Терземана Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області

Голяченка Івана Павловича

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання

вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка Івана Павловича (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Голяченка Івана Павловича щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження №60959583 за постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 01.10.2018 ВП №57329818;

- зобов`язати приватного виконавця Голяченка Івана Павловича винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 60959583 за постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 01.10.2018 ВП №57329818 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що оскільки діяльність приватного виконавця Говорова П. В. припинена, то виконавче провадження про стягнення заборгованості підлягає закінченню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає підстав для закінчення виконавчого провадження у зв`язку із припиненням діяльності приватного виконавця.

Крім того, рішенням Ради приватних виконавців України № 34 від 26.03.2021 тимчасовим приватним виконавцем для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця Говорова П.В. призначено приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А.

При цьому, суд зазначив, що відповідальність щодо отримання доходу від здійснення незалежної професійної діяльності приватного виконавця відповідно до положень Податкового кодексу України не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Не погоджуючись з рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення та ухвалити постанову про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги Позивач зазначив, що суд першої інстанції порушив вимоги ч. 4 ст. 287 КАС України, оскільки розгляд справи тривав більш ніж 9 місяців замість 10-ти днів, що призвело до виникнення обставин, яких не існувало на момент (на дату), коли суд був зобов`язаний прийняти рішення, а саме: відбулось ухвалення Окружним адміністративним судом м. Києва рішення від 31.05.2021 у справі № 640/8596/21, яким скасовано наказ Міністерства юстиції України від 12 лютого 2021 року №528/5 щодо введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців при Міністерстві юстиції України від 04.02.2021 про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця.

Крім того, Апелянт вказав, що висновки суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог зроблено з посиланням на рішення суду від 31.05.2021 у справі № 640/8596/21, яке не набрало законної сили.

При цьому, на переконання Апелянта, суд безпідставно не зупинив провадження в цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі.

Також, на думку Апелянта, перехід права вимоги до іншого (тимчасового) приватного виконавця за виконавчим документом про стягнення основної винагороди законодавством не передбачено і відповідні висновки суду суперечать ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

З цих та інших підстав Скаржник вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07.04.2016 Обухівським районним судом Київської області прийнято рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №10-29/3114 від 21.03.2007 у розмірі: 3 915 931,58 грн, що включає в себе: суму заборгованості за кредитом 2 104 872,50 грн, суму заборгованості за відсотком 150 811,06 грн, пеню за несвоєчасне повернення кредиту 24 657,88 грн, пеню за несвоєчасне повернення відсотків 218 768,08 грн, розмір інфляційних витрат за кредитом 23 955,95 грн, розмір інфляційних витрат за відсотками 35 556,11 грн.

06.10.2017 Обухівським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 372/555/16-ц щодо примусового виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 07.04.2016 у справі № 372/555/16-ц.

01.10.2018 ПАТ «Укрсоцбанк» подано виконавчий лист для виконання приватному виконавцю Говорову А.В.

01.10.2018 приватним виконавцем Говоровим А.В. виконавче провадження прийнято до виконання, а також винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі: 391 593,15 грн.

11.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. відкрито виконавче провадження № 60959583 за постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 01.10.2018.

Діяльність приватного виконавця Говорова А.В. зупинена з 12.02.2021 на підставі наказу Міністерства юстиції України № 527/5 від 12.02.2021.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12.02.2021 № 528/5 припинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова Павла Володимировича.

13.02.2021 Позивачем на адресу приватного виконавця Голяченка І.П. направлено заяву з вимогою закінчити виконавче провадження № 60959583 з підстав припинення діяльності приватного виконавця Говорова П.В. та відсутністю правонаступництва у правовідносинах щодо стягнення основної винагороди.

Рішенням Ради приватних виконавців України № 34 від 26.03.2021 тимчасовим приватним виконавцем для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця Говорова П.В. призначено приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А.

Вважаючи протиправною бездіяльність Відповідача щодо невчинення для закінчення виконавчого провадження, Позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VІІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VІІІ).

Відповідно до статті 31 Закону № 1403-VІІІ за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 5 Закону №1404-VІІІ державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.

Згідно до ч. 2 ст. 15 Закону №1404-VІІІ стягувачем у виконавчому провадженні є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності (ч. 2 ст. 16 Закону №1403-VІІІ).

Відповідно до п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1403-VIII, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Частиною 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ передбачені підстави для закінчення виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 45 Закону № 1403-VІІІ передбачено, що приватний виконавець зобов`язаний припинити діяльність з дня внесення до Єдиного реєстру приватних виконавців України інформації про припинення діяльності приватного виконавця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 44 Закону № 1403-VІІІ діяльність приватного виконавця припиняється шляхом позбавлення права на здійснення діяльності приватного виконавця у разі застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця.

У разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, передбачених пунктами 2-10 частини першої статті 44 цього Закону, Рада приватних виконавців України визначає тимчасового приватного виконавця, який зобов`язаний протягом трьох місяців здійснити заходи з припинення діяльності приватного виконавця (ч. 2 ст. 44 Закону № 1403-VІІІ).

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що за вчинення виконавчих дій приватним виконавцем з боржника стягується основна винагорода.

Разом з тим, притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності не є підставою для звільнення боржника від сплати основної винагороди після закінчення виконавчого провадження.

Крім того, приписи статті 39 Закону № 1404-VІІІ не передбачають підстав для закінчення виконавчого провадження у зв`язку із припиненням діяльності приватного виконавця.

Отже, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для закінчення виконавчого провадження про стягнення з Позивача як боржника основної винагороди приватного виконавця.

Доводи Позивача про порушення судом першої інстанції строку розгляду цієї категорії справ, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що тривалий розгляд справи, про який зазначено в апеляційній скарзі, відповідно до ст. 317 КАС України, не є підставою для скасування судового рішення.

Крім того, за практикою Європейського Суду з прав людини, "розумна" тривалість провадження повинна бути оцінена відповідно до обставин справи і з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору.

Аргументи Апелянта щодо порушення судом першої інстанції п.3 ч.1 ст.236 КАС України, а саме не здійснення зупинення розгляуд справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/8596/21, колегія суддів також відхиляє, з тих підстав, що передбачений у п.3 ч.1 ст.236 КАС України обов`язок суду зупинити провадження у справі виникає у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку іншого судочинства, однак у справі, яка розглядається, відсутня об`єктивна неможливість її розгляду, оскільки зібрані докази дозволяли встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Доводи Скаржника про безпідставне посилання суду першої інстанції на рішення суду від 31.05.2021 у справі № 640/8596/21, яке не набрало законної сили, не заслуговують на увагу, оскільки таке посилання суду не мало вирішального значення для ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилання Скаржника на те, що у зв`язку з відсутністю спеціальної норми, яка б встановлювала окрему підставу закінчення виконавчого провадження (припинення діяльності приватного виконавця) суд першої інстанції не застосував аналогію закону, тобто п.3 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ, яка передбачає закінчення виконавчого провадження у підстав припинення юридичної особи, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки припинення юридичної особи та припинення діяльності приватного виконавця не є подібними за своєю суттю та наслідками.

Доводи Скаржника про те, що оскільки Говорова П.В. 12..02.2021 позбавлено статусу суб`єкта незалежної професійної діяльності, то він не має права на стягнення основної винагороди на свою користь як фізична особа, є необґрунтованими, позаяк на момент ухвалення постанов про стягнення основної винагороди від 01.10.2018 та відкриття апеляційного провадження від 11.01.2020 із стягнення цієї винагороди Говоров П.В. мав статус приватного виконавця.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, суд першої інстанції повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 02 листопада 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова