Справа № 1.380.2019.006836
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006836 пров. № А/857/16698/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року про встановлення строку для подання звіту у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції Братичак У.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 23 липня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.006836 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ) щодо зменшення розміру виплати ОСОБА_2 пенсії після перерахунку на 50 % з 01 січня 2018 року та на 25% з 01 січня 2019 року суми основних видів грошового забезпечення та неврахування у складі грошового забезпечення для обчислення пенсії з 01 березня 2018 року середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення у відсотках (розмірах), а саме: надбавки за виконання особливо важливої роботи, премії. Зобов`язано ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу із врахуванням раніше виплачених сум у розмірі 88 % від відповідної суми грошового забезпечення та з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року, за період з 05 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року, із урахуванням у складі грошового забезпечення середньомісячної суми додаткових видів грошового забезпечення у відсотках (розмірах), а саме надбавки за виконання особливо важливої роботи, премії.

Ухвалою цього ж суду від 24 березня 2021 року, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2021 року, зобов`язано ГУ ПФУ подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 09 червня 2020 року у 30-денний строк з дня набрання ухвалою законної сили.

На виконання вказаної ухвали суду ГУ ПФУ подало звіт про виконання рішення суду, у якому зазначило, що на виконання судового рішення ОСОБА_1 проведено перерахунок з урахуванням раніше виплачених сум з 05 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, в основному розмірі 88 % сум грошового забезпечення. Загальний розмір пенсійної виплати з 01 лютого 2020 року становить 8553,60 грн. Доплату пенсі з 03 січня 2020 року по 31 січня 2020 року в сумі 1636,72 грн виплачено у лютому 2020 року. Доплата за період з 01 січня 2018 року по 02 січня 2020 року становить 26356,88 грн та за період з 05 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року відповідно 12723,48 грн. Щодо виплати зазначених коштів зазначило, що відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Тому виплата сум, донарахованих на виконання судових рішень, може бути здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України та не залежить від ГУ ПФУ. Вважає, що відповідачем вжито всіх можливих (конкретних) заходів для виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року поданий звіт ГУ ПФУ визнано таким, що не підтверджує повне виконання рішення суду та встановлено новий строк для надання звіту про виконання судового рішення від 09 червня 2020 року у справі №1.380.2019.006836 два місяці з моменту набрання ухвалою законної сили.

У апеляційній скарзі ГУ ПФУ просило ухвалу суду від 23 липня 2021 року скасувати та постановити нове рішення, яким прийняти звіт про виконання судового рішення. При цьому зазначає, що відповідачем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року. Виплата сум, донарахованих на виконання рішення суду, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України та не залежить від відповідача.

Представник ГУ ПФУ у судовому засіданні апеляційного суду підтримала подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти звіт про виконання судового рішення.

ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибув, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення суддею першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами частин 2 та 3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як передбачено частиною 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили незважаючи на те, чи погоджується учасник справи з висновками суду викладеними в цьому рішенні, яке набрало законної сили.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року, «Шаренок проти України» від 22 лютого 2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 6 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках, визначених у частинах 3 - 5 цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.

Згідно з частиною 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Отже, інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення. З набранням чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення. При цьому, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

У той же час такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням статті 129-1 Конституції України. Ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист у адміністративному судочинстві.

Як слідує з матеріалів справи, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.006836, яке набрало законної сили, у встановлений строк відповідачем у повній мірі не виконано, як і на момент розгляду заяви судом першої інстанції.

До апеляційної скарги відповідачем не надано доказів повного виконання рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 1.380.2019.006836.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що суб`єкт владних повноважень ГУ ПФУ у порушення вимог статті 129-1 Конституції України та частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України не виконав вказане судовк рішення, яке набрало законної сили.

У своїй апеляційній скарзі ГУ ПФУ посилається на те, що виплата сум, донарахованих на виконання рішення суду, буде здійснена за наявності відповідного цільового фінансування з Державного бюджету України, що свідчить про виконання ним рішення суду у справі № 1.380.2019.006836 у повному обсязі.

Разом із тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що здійснення перерахунку та нарахування пенсії є лише передумовою її виплати, однак не свідчить про повне виконання рішення суду, оскільки рішенням суд зобов`язав пенсійний орган не лише провести перерахунок, але й виплатити позивачеві повну суму перерахованої пенсії. При цьому, доводи відповідача щодо відсутності фінансових ресурсів не може вважатись обставиною, що виправдовує невиконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які виплати проводити громадянам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити такі виплати, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату коштів, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У справі «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини констатував, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів, щоб виправдати невиконання судового рішення про виплату боргу. У справі «Півень проти України» Європейський суд констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання, та відсутністю у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади.

Таким чином, на думку апеляційного суду, наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи зазначене процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року у справі № 1.380.2019.006836 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Постанова у повному обсязі складена 04 листопада 2021 року.