Справа № 120/10484/21-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 листопада 2021 р. Справа № 120/10484/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькі області, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення № 5 Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.05.2021 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області підтвердити період роботи 01.12.1992 року по 23.08.2004 року, як такого, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що рішенням Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 9 від 05.10.2020 року відмовлено в підтвердженні періоду роботи з 11.03.1994 по 23.08.2004 як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки професія майстер-будівельник, за якою працював позивач, не відповідає чинним на період роботи Спискам, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 06.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

05.10.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області надано відзив, у якому, зокрема, зазначено, що на виконання рішення суду по справі № 1201453/21-а від 26.03.2021 року Головним управлінням винесене рішення від 27.05.2021 року, яким зараховано період роботи з 01.12.1992 року по 10.03.1994 року.

Період роботи з 11.03.1994 року по 23.08.2004 року не може бути зарахований у зв`язку з тим, що професія майстер-будівельник, за якою працював позивач не відповідає чинним періодам роботи Спискам.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши інші докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.03.2021 року по справі № 120/1453/21-а позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області №9 від 05.10.2020 щодо відмови у підтвердженні ОСОБА_1 періоду роботи з 01.12.1992 року по 23.08.2004 року, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.09.2020 та за результатами її розгляду прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даній справі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

27.05.2021 року Комісія при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області розглянула заяву ОСОБА_1 із врахуванням висновків рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 26.03.2021 року по справі № 120/145321-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

За результатами розгляду комісія прийняла рішення підтвердити ОСОБА_1 період роботи з 01.12.1992 року по 10.03.1994 року, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту 2 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмовити в підтвердженні періоду роботи з 11.03.1994 року о 23.08.2004 року як такого, що дає право на пенсію на пільгових умовах, оскільки професія майстер-будівельник, за якою працював заявник, не відповідає чинним на період роботи Спискам.

Вважаючи вказане рішення необґрунтованим та таким, що суперечить нормам чинного пенсійного законодавства, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Судом встановлено, що між сторонами спірним у даній справі є питання зарахування/не зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача в Літинському МПМК-35 перейменованого в ТОВ «Літинагробуд» на посаді майстер-будівельник за період з 11.03.1994 року по 23.08.2004 року.

Як випиває з матеріалів справи та встановлено рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 26.03.2021 у справі №120/1453/21 відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1

- 01.12.1992 прийнятий майстром-будівельником в Літинську МПМК-35;

- 24.06.1999 Літинська МКПМ-35 перейменована в ТОВ « Літинагробуд»;

-23.08.2004 звільнений з посади майстра-будівельника у зв`язку з банкрутством.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, яка підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами на підприємствах сільського господарства (в тому числі в колгоспах) - про виконання встановлених норм обслуговування.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності - на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Згідно із п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді та виконання нею робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а також документальне підтвердження відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Відсутність же підтвердження вищезазначених обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Посади, на яких працював позивач, були включені до Списку №2, а саме: постановою Ради Міністрів СРСР «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій, посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах» від 22.08.1956 № 1173 - Розділ ХХІХ, п.б Інженерно технічні працівники «Мастера (десятники) і прораби»; постановою Кабінету Міністрів СРСР «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» від 26.01.1991 №10 - Розділ 22900000 XXVII. 2290000б б) Керівники та спеціалісти 2290000б-23419 Майстри будівельних і монтажних робіт; постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» Розділ 22900000 XXVII. Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших обєктів. 2290100б б) Керівники і спеціалісти 2290100б-23419 Майстри будівельних і монтажних робіт 2290100б-24441 Виконавці робіт; постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» - Розділ XXVII. Будівництво 2 27.1б б) керівники та фахівці 27.1б виконавці робіт 27.1б майстри будівельних та монтажних робіт.

Отже посади позивача відповідали передбаченим Списком №2 посадам, чинним на період роботи останнього.

Щодо атестації робочих місць, то суд вважає за необхідне зазначити, що працівник не несе відповідальність за дії роботодавця в разі не вчинення дій щодо атестації робочих місць, втрати роботодавцем певних документів та ін.

Такі обставини не можуть стати на заваді реалізації права працівника на пенсійне забезпечення. В даному випадку на відповідача покладається обов`язок не тільки прийняти/перевірити документи, що надаються пенсіонером для призначення пенсії, а й здійснити певні перевірки/звірки для підтвердження або спростування права особи на пенсію.

Необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» є виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження несприятливих умов праці за результатами атестації відповідного робочого місця.

Суд враховує, що Велика палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що рішення Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 5 від 27.05.2021 "Про результати розгляду заяви" ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню судом.

За таких обставин, оскільки відповідачем не доведено відсутність у позивача права на зарахування до пільгового стажу періоду з 11.03.1994 по 23.08.2004 року, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати зазначений період до пільгового стажу.

За приписами вимог п. 4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав адміністративний позов підлягає до задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у зв`язку з повним задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 908,00 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 5 Комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 27.05.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.12.1992 року по 23.08.2004 року, як такий, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 05.11.2021

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна