Справа № 440/1970/21
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 р. Справа № 440/1970/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 04.06.21 по справі № 440/1970/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , через систему "Електронний суд" звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо зменшення йому відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 88% до 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020;

- зобов`язати відповідача здійснити такий перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з розрахунку 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Полтавській області від 10.04.2020 №02/1213/2020 з урахуванням проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №02/1213/2020 від 10.04.2020, виданої ТУ ДСА в Полтавській області, виходячи з розрахунку 88 відсотків від зазначеної у довідці суддівської винагороди, тоді як відповідач здійснив такий перерахунок лише на рівні 52 відсотків від зазначеної у довідці суми суддівської винагороди. До того ж відповідач у рішенні від 12.01.2021 свавільно скоротив тривалість його стажу, який дає право на відставку з 24 років 2 місяців і 29 днів до 21 року 20 днів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.01.2021 №22.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020 виходячи з розрахунку 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, за вирахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині вимог - позов залишено без задоволення.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що дійсно стаж не може бути перераховано у сторону зменшення у зв`язку зі зміною законодавства. Однак, вочевидь, що норми законодавства не дають підстав для ще більшого зарахування інших видів професійного стажу до суддівського стажу. Особа не може претендувати на зарахування всіх наявних у неї професійних стажів, які в різні періоди дії законодавства щодо статусу суддів прирівнювалися до суддівського стажу.

Відповідач зазначає, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 Закону № 1402 та частини другої, як стаж, який зараховується додатково.

Оскільки законодавством, що діяло на час обрання позивача на посаду судді не передбачалось мінімального стажу роботи в галузі права для Набуття права для обрання на посаду судді, тому, у даному випадку, відсутні підстави для зарахування додаткового стажу ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді. При цьому питання обчислення суддівського стажу вказаним законом не регулювалося, оскільки трудовий стаж на той час визначався загальними нормами трудового законодавства.

Відповідач вважає, що оскільки під час проходження строкової військової служби позивач фактично не виконував обов`язків судді, то правові підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження служби відсутні.

Отже відповідно до Закону Української PCP від 05.06.1981 року № 2022-Х№ 2862- XII на день обрання на посаду судді були відсутні законні очікування на зарахування до стажу роботи на посаді судді строку проходження військової служби. Новий закон також не створив для позивача таких законних очікувань.

Закон України № 1402 Про судоустрій і статус судців є спеціальним законом, адресованим чітко окресленому колу суб`єктів, які мають особливий статус, у конкретному випадку статус суддів, а відтак вирішальними у питанні прийняття рішення про зарахування стажу.

У спільному листі «Про зарахування (перерахунок) стажу роботи на посаді судді» від 05.11.2018 голови Вищої ради правосуддя І.Бенедисюка, в.о. голови Верховного Суду Б.Львова, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів С.Козьякова, в.о. голови Ради суддів А.Жука, голови Державної судової адміністрації З.Холоднюка, ректора Національної школи суддів М.Оніщука, адресованому апеляційним та місцевим судам зроблено висновок, що судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом Української PCP від 05.06.1981 року № 2022-Х на день їх призначення, стаж рахується з дня обрання на посаду судді.

На думку представника відповідача посилання суду на висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного суду від 31.03.2021 року по справі № 235/7316/16-а, є нерелевалентним, оскільки у справі № 235/7316/16-а позивача на посаду судді було призначено відповідно до положень Закону України від 15.12.1992 року № 2862-ХП Про статус суддів, а ОСОБА_1 позивача по даній справі на посаду судді було обрано за Законом Української PCP від 05.06.1981 року № 2022-Х Про судоустрій Української PCP.

Суттєвою відмінністю двох зазначених законів у призначенні на посаду судді є те, що Законом № 2862 вже вимагався мінімальний стаж роботи, а в Законі № 2022 жодних вимог щодо стажу роботи до кандидата не було.

Відповідач вважає, що стаж роботи на посаді судді ОСОБА_1 становить 21 рік 19 днів, а розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 52% суддівської винагороди судці, який працює на відповідній посаді.

Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що на його переконання апеляційна скарга представника відповідача є необгрунтованою та безпідставною.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 працював на посаді судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з 25.02.1985 по 13.03.2006 (21 рік 19 днів), що підтверджується розрахунком стажу роботи судді у відставці, який дає право на отримання довічного грошового утримання (а.с. 40).

Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 15.12.2005 №3220-ІV та наказу ТУ ДСА в Полтавській області від 31.01.2006 №10 ОСОБА_1 з 13.03.2006 звільнено з посади судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області у зв`язку з виходом у відставку, що не заперечується сторонами по справі (а.с.42).

Позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 01.01.2007 у розмірі 88% від суддівської винагороди з розрахунку 24 роки 3 місяці стажу роботи на посаді судді.

10.04.2020 Територіальним управлінням ДСА в Полтавській області на підставі рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 на ім`я ОСОБА_1 видано нову довідку №02/1213/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 131795,40 грн, у тому числі: посадовий оклад - 69366, 00 грн; доплата за вислугу років (80 %) 55492,80 грн; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10 %) 6 936,60 грн; доплата за науковий ступінь - 0,00 грн; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 0,00 грн; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону № 1402-VIII - 0,00 грн (а.с.18).

У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 28.04.2020 позивач звернувся до ГУПФ в Полтавській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте, 29.04.2020 відділом з питань перерахунків пенсій №9 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФ в Полтавській області було прийнято рішення №39, яким ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання із посиланням на те, що після 18.02.2020 не змінювалися розміри суддівської винагороди, підстави для здійснення нового перерахунку щомісячного довічного грошового утримання згідно з наданою довідкою від 10.04.2020 №02/1213/2020 на даний час відсутні.

Не погоджуюсь з таким рішенням позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 24 роки 02 місяці 28 днів, що надає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 8% (2% х 4 роки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (надалі - Закон №1402-VIII).

Пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (ч. 2 ст. 142 Закону №1402-VIII).

Частинами 3, 4 статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Колегія суддів дослідивши доводи апеляційної скарги, зазначає, що відповідач визнає право позивача на отримання довічного грошового утримання відповідно до ст. 142 Закону №1402-VIII, проте не погоджується з розміром відсотків, з яких має обчислюватися сума довічного грошового утримання, де позивач наполягає на необхідності застосування норм закону, який діяв на момент призначення йому довічного утримання (88%), а відповідач стверджує, що застосуванню підлягають норми чинного Закону №1402-VI, при цьому до стажу роботи має зараховуватися лише час фактичного виконання позивачем обов`язків судді без врахування будь-яких інших періодів трудової діяльності позивача (52%). Отже, щодо наведених доводів колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року у справі №440/3368/20, яке набрало законної сили 09.11.2020, зобов`язано ГУПФ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Однак відповідач на виконання рішення суду власним рішенням від 12.01.2021 №22 здійснив перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 виходячи з розрахунку лише 52% від суддівської винагороди (а.с. 36-37) на підставі цієї довідки (а.с. 18, 43).

До 18.02.2020 в Законі №1402-VIII діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень визнаний неконституційним.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з 18.02.2020 в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

За таких обставин, на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

За Законом від 07.07.2010 №2453-VI, який частково втратив чинність, грошове утримання судді обчислювалося з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахування пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018).

Водночас чинним Законом №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначені інші вихідні дані для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:

- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 4 ст. 142);

- базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч. ч. 3, 4 ст. 135).

Правила визначення розміру щомісячного грошового утримання також врегульовані статтею 142 Закону №1402-VIII, згідно з якою щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, з 18.02.2020, з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України від 07.07.2010 №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" остаточно втратив чинність в частині регулювання питань щодо грошового утримання суддів.

Натомість, чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та їх відсотковий розмір для нарахування щомісячного грошового утримання.

Слід зазначити, що Законом №1402-VIII, як і до цього Законом №2453-VI, передбачено виплату пенсії або за вибором судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач обрав щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію.

Закон №2453-VI втратив чинність, натомість діючим Законом №1402-VIII встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина 4 статті 142).

Встановлений Конституційним Судом України єдиний підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів не передбачає вибіркового застосування правових положень, як цього домагається позивач.

Визначена пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII можливість встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80 відсотків суддівської винагороди (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді) передбачала обчислення розміру такого утримання відповідно до положень Закону №2453-VІ.

З визнанням неконституційними положень пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено єдиний порядок обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що у свою чергу, виключає можливість та підстави для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру суддівської винагороди, встановленого Законом №2453-VІ.

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому за Законом №2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII. Зважаючи на те, що чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обчислення щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обчислення грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом №1402-VIII, а розмір відсотку - за Законом №2453-VI).

Колегія суддів зазначає, що визначення відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону №1402-VIII не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач за Законом №1402-VIII, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону від 07.07.2010 №2453-VI.

Таким чином, застосуванню під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020 підлягали приписи статті 142 чинного Закону №1402-VIII.

Вирішуючи питання щодо правильності розрахунку відповідачем стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12.07.2018 №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Закон не зазначає, що ця робота має обов`язково передувати призначенню на посаді судді.

При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювалися Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (надалі - Закон № 2862-ХІІ).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного Закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

Тож до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.

Частиною 1 статті 2 Закону УРСР від 05.06.1981 №2023-X "Про вибори районних (міських) народних судів Української РСР" (чинного на час обрання позивача на посаду судді), було передбачено, що народним суддею і народним засідателем районного (міського) народного суду може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

Відтак, на час обрання позивача на посаду судді законом не вимагався мінімальний стаж роботи в галузі права для набуття права для обрання на посаду судді на дату такого обрання (призначення).

Водночас, згідно з пунктом 31 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Аналогічно, частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Такий висновок підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII, яким були внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень якого доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.

Аналізуючи наведене правове регулювання, колегія суддів вважає, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім безпосереднього суддівського стажу позивача (21 рік 19 днів), який відповідач врахував при обчисленні грошового утримання позивача, слід також врахувати календарний період проходження ним строкової військової служби (з 22.10.1960 по 31.12.1963, тобто 3 роки 2 місяці 9 днів) (а.с. 14).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж роботи позивача на посаді судді складає 24 роки 02 місяці 28 днів, що надає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 в розмірі 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 8% (2% х 4 роки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Всупереч наведеному відповідач здійснив перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки ТУ ДСА в Полтавській області №02/1213/2020 від 10.04.2020 з 19.02.2020 в розмірі 52 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (з урахуванням лише стажу роботи безпосередньо на посаді судді 21 рік 19 днів), чим допустив порушення вимог частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 року по справі № 440/1970/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 по справі № 440/1970/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва