Справа № 380/4266/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4266/21 пров. № А/857/14174/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року, ухвалене суддею Гулкевич І.З. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/4266/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену ч.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше проведених виплат;

- визнати протиправними дії відповідача в частині виплати допомоги на оздоровлення, у листопаді 2014 року, липні 2015 року, березні 2016 року, квітні 2017 року, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити недоплачену допомогу на оздоровлення у листопаді 2014 року, липні 2015 року, березні 2016 року, квітні 2017 року з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування компенсації за неотримане речове майно пропорційного часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до часу звільнення з військової служби, не за цінами встановленими вказівкою начальника тилу Збройних Сил України від 27.01.2017 року № 341/5/515т "Про внесення змін та доповнень до Збірника цін на військове майно речової служби", та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за належне, але не отримане, протягом проходження військової служби, речове майно, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна, до дати підписання наказу, про виключення зі списків особового складу підрозділу Збройних Сил України за цінами предметів обмундирування визначеними станом на 01.02.2017 року вказівкою начальника тилу Збройних Сил України від 27.01.2017 року № 341/5/515т «Про внесення змін та доповнень до Збірника цін на військове майно речової служби».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року № 889.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення, за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», враховуючи раніше виплачені суми.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року № 889 до складу сум грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась у листопаді 2014 року, липні 2015 року, березні 2016 року, квітні 2017 року грошова допомога на оздоровлення, передбачена частиною першою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 сум грошової допомоги на оздоровлення за листопад 2014 року, липень 2015 року, березень 2016 року, квітень 2017 року, включивши суму щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року № 889, до складу грошового забезпечення військовослужбовця, з якого обчислюються грошова допомога на оздоровлення, враховуючи раніше виплачені суми.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до часу звільнення з військової служби, не за цінами, встановленими вказівкою начальника тилу Збройних Сил України від 27.01.2017 року № 341/5/515т "Про внесення змін та доповнень до Збірника цін на військове майно речової служби".

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане, протягом проходження військової служби, речове майно, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року № 178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна, до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу підрозділу Збройних Сил України, за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01.02.2017 року, вказівкою начальника тилу Збройних Сил України від 27.01.2017 №341/5/515т "Про внесення змін та доповнень до Збірника цін на військове майно речової служби".

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не включив для обрахунку одноразової допомоги при звільненні та допомоги на оздоровлення, щомісячної додаткової грошової винагороди та не виплатив компенсацію за невикористане за час служби речове майно.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про залишення позову без розгляду з мотивів пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.05.2017 року № 124 позивач звільнений з військової служби у запас на підставі п. "а" ( у зв`язку із закінченням строку контракту) п.1 ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з урахуванням п.п. «ї» (які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом 2 ч.3 ст. 23 цього Закону) п.1 ч.8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2017 року № 99 позивач виключений із списків особового складу, усіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 19.05.2017 року.

Після ознайомлення з відомостями військової частини НОМЕР_1 , позивач з`ясував, що відповідач не виплатив компенсацію за неотримане речове майно та інші види грошового забезпечення.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Щодо вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, без врахуванням у складі місячного грошового забезпечення, для обрахунку вказаної виплати, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, передбачену ч.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, з відрахуванням раніше проведених виплат, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII), до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ» № 889 від 22.09.2010 року (далі - Постанова № 889) встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 16 постанову № 889 доповнено новою нормою, згідно з якою, виплата винагороди поширюється на усіх військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової військової служби) без урахування займаних ними посад.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивачу, починаючи з травня 2013 року і до дати звільнення з військової служби (травень 2017 року), виплачувалась щомісяця додаткова грошова винагорода, на підставі постанови № 889, тому ця винагорода не може вважатись одноразовою, чи такою, що носить тимчасовий характер.

Тому, апеляційний суд, погоджуючись із судом першої інстанції, вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась позивачу, відповідно до постанови № 889.

Відтак, суд першої інстанції зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині виплати допомоги на оздоровлення у листопаді 2014 року, липні 2015 року, березні 2016 року, квітні 2017 року, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахування, у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою № 889, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити недоплачену допомогу на оздоровлення у листопаді 2014 року, липні 2015 року, березні 2016 року, квітні 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою № 889, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Отже, щомісячна додаткового грошова винагорода, яка, згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII, входить до складу грошового забезпечення, має бути включена для обрахунку допомоги на оздоровлення.

Відповідач не включив суми цієї щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення позивача, з якого в листопаді 2014 року, липні 2015 року, березні 2016 року, квітні 2017 року обчислював грошову допомогу на оздоровлення.

Тому, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, вірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Що стосується строку звернення до суду із вказаними вище вимогами, то апеляційний вважає, що вказані вище види виплат, є складовими грошового забезпечення військовослужбовця, а тому, звернення до суду про їх стягнення, відповідно до статті 233 КЗпП України, не обмежується будь-яким строком.

Що стосується виплати компенсації за неотримане за час служби речове майно, то апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 122 КАС України встановлені строки звернення до адміністративного суду.

Частинами 1 та 2 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У такій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Крім цього, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 26.05.2021 року по справі № 380/5093/20, спеціальним строком звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно є місячний строк, установлений ч.5 ст.122 КАС України.

При цьому, Верховний Суд вказав, що цей строк відліковується з моменту звільнення особи з військової служби та не залежить від часу отримання особою інформації від відповідача.

Отже, зважаючи на те, що позивач, звільнений з військової служби та виключений із усіх видів забезпечення 19.05.2017 року, звернувся із цим позовом до суду 23.03.2021 року, апеляційний суд констатує, що позивач пропустив місячний строк на звернення до суду із вимогами про виплату компенсації за нетримане за час служби речове майно. При цьому, позивач не навів поважних причин його пропуску.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи те, що, суд першої інстанції помилково не залишив адміністративний позов в частині компенсації за нетримане речове майно без розгляду.

Враховуючи те, що позивач не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду із позовом в частині компенсації за нетримане речове майно і такі не встановлено апеляційним судом, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що позовну заяву, в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно необхідно залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що в іншій частині рішення суду першої інстанції є вірним, його необхідно залишити без змін.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, із скасування в частині оскарженого рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 319, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року в справі № 380/4266/21 в частині задоволення позовних вимог про нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов в частині цих вимог залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року в справі № 380/4266/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Постанова складена 03.11.2021 року