Справа № 420/15616/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до директора Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва Титор Дмитра Павловича, Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва Титор Дмитра Павловича щодо відмови у наданні публічної інформації на запит на інформацію позивача від 16.08.21 про надання витягу з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19; зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва надати витяг з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19 та подати звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.08.21 він звернувся із запитом на інформацію до Теруправління ДБР у м. Миколаєві, в якому просив надати витяг з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19. Однак листом від 25.08.21 № Т-2878/ЗПІ/16-16/21 директор ТУ ДБР у м. Миколаєві Д. Титор відмовив позивачу в наданні запитуваної інформації, посилаючись на ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зважаючи на те, що запитувана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом. Позивач вважає зазначену відмову необґрунтованою, оскільки інформація про рух кримінального провадження є інформацією щодо дій та рішень, вчинених під час досудового розслідування та сама по собі не містить інформації з обмеженим доступом.

Ухвалою судді від 06.09.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.09.21 до суду від представника ТУ ДБР у м. Миколаєві надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що ОСОБА_1 не заявником та стороною у кримінальному провадженні № 0000392 від 24.07.19, у зв`язку із чим в силу ст. 214 КПК України, підстави для надання на його запит витягу з ЄРДР відсутні.

04.10.21 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою посилання позивача на постанову Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №761/28347/15-к здійснене в контексті п. 1 Глави 2 Розділу I Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, так як ВС лише вказав, що витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, отже не є частиною кримінального провадження. Висновок Верховного Суду стосується будь-яких обставин, пов`язаних з використанням відомостей із ЄРДР, як таких, які не містять таємницю слідства. У позовній заяві наведено зміст постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/7244/18 від 08.04.2020, відповідно до якої інформація, яка міститься в ЄРДР, окрім такої, що містить таємницю слідства, є публічною. Позивач розцінює як помилкову позицію відповідача щодо постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/7444/18 від 08.04.2020, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи свою правову позицію. Так, Закон № 2939-VI не містить вилучень чи обмежень для запитувачів інформації за професійною ознакою. Відповідач помилково посилається на норми статті 222 Кримінального процесуального кодексу України, за якими відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Кримінальне провадження № 0000392 від 24.07.2019 провадженням закрито і поміщено в архів. Відповідачі не довели, що запитувана позивачем інформація використовується в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації тощо.

19.10.21 до суду від представника ТУ ДБР у м. Миколаєві надійшли заперечення, згідно з якими лише нормами КПК України врегульовано порядок надання відомостей з ЄРДР, а отже відповідач у спірних правовідносинах правомірно керувався ст. 214 КПК України. Витяг з ЄРДР може надаватися стороні кримінального провадження відповідно до ст. 42, 56 КПК України. Позивач не є заявником та стороною в кримінальному провадженні № 0000392. Разом з тим, як вказує сам позивач, кримінальне провадження стосується лише однієї особи прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Степаненка С.С., а отже в контексті запиту позивач має на меті зібрати інформації про певну особу, а така інформація про особу є конфіденційною. Задоволення запиту позивача можливе лише у разі його відповідності Закону України «Про захист персональний даних», в порядку КПК України у конкретному кримінальному провадженні, де він є заявником. Інші права доступу до матеріалів досудового розслідування позивача має право реалізувати після отримання відповідного повідомлення слідчого або прокурора про надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16.08.21 ОСОБА_1 звернувся до ТУ ДБР у м. Миколаєві із запитом на інформацію, в якому просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу рекомендованим поштовим відправленням витяг з ЄРДР рух кримінального провадження № 000392 від 16.08.2021.

У відповідь листом від 25.08.21 № Т-2878/3ПІ/16-16/21 директора ТУ ДБР у м. Миколаєві позивачу повідомлено, що запитувана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом, у зв`язку із чим немає законних підстав для надання зазначених у заяві документів. В якості правової підстави наведено ч. 1 ст. 214 ККУ України, ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Не погодившись із вищезазначеною відповіддю, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає дії відповідача необґрунтованими, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Отже, ТУ ДБР у м. Миколаєві як державний орган і суб`єкт владних повноважень є розпорядником такої інформації.

Розглядаючи інформаційний запит ОСОБА_1 про надання інформації про хід кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19, ТУ ДБР у м. Миколаєві виступає представником влади, здійснює свої визначені законом повноваження і в порядку їх реалізації вирішує питання, що впливають на права та обов`язки суб`єкта звернення.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Водночас, цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

За наведеним у статті 1 цього Закону визначенням, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується, зокрема шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 Закону № 2939-VI). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (частина перша статті 6 Закону № 2939-VI).

Відповідно до частини другої статті 6 Закону № 2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

При цьому, обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений (частина сьома статті 6 Закону № 2939-VI).

Як обумовлено статтею 9 Закону № 2939-VI відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Відповідно до статті 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону).

Як зазначалося вище, позивач звернувся до ТУ ДБР у м. Миколаєві з інформаційним запитом, у якому просив надати інформацію у порядку Закону № 2939-VI, а саме «витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19».

За законодавчим визначенням, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі (стаття 19 Закону № 2939-VI).

Згідно з частиною першою статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

ТУ ДБР у м. Миколаєві відмовило ОСОБА_1 у наданні запитуваної інформації, мотивуючи це тим, що така інформація відповідно до статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є інформацією з обмеженим доступом. Також повідомлено, що надання запитуваної інформації регулюються спеціальним законом, а саме КПК України.

Пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України установлено, що досудовим розслідуванням є стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

У частині другій статті 214 КПК України, зокрема, передбачено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.

Такий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 826/7244/18.

Порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - Реєстр), а також надання відомостей з нього, регламентовані правовими нормами Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом ГПУ від 06 квітня 2016 року № 139 (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення правовідносин, далі - Положення № 139).

Відповідно до розділу I "Основні засади ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань" Положення №139 Реєстр утворений та ведеться відповідно до вимог КПК України з метою забезпечення: реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження; оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування; аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі; інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів.

Держателем Реєстру є Офіс Генерального прокурора (в Положенні - Держатель).

Відповідно до вимог розділу II "Порядок формування та ведення Реєстру" Положення № 139 у Реєстрі автоматично фіксується дата обліку інформації та присвоюється номер кримінального провадження. Факт реєстрації кримінального правопорушення (провадження) настає з моменту підтвердження керівником прокуратури або органу досудового розслідування таких відомостей.

Номер кримінального провадження складається із 17 цифр, які містять такі реквізити: код відомства, орган якого розпочав досудове розслідування (1); рік реєстрації (4); код території регіону (2) та ідентифікатор органу прокуратури чи досудового розслідування у межах регіону, де він розташований (3); номер кримінального провадження (7). Реквізити номера кримінального провадження зберігаються на всіх стадіях досудового розслідування.

Згідно з розділом 4. «Надання відомостей з Реєстру» відомості з Реєстру надаються у вигляді витягу в порядку, встановленому КПК України, за формою згідно з додатком 6 до цього Положення.

До витягу з Реєстру включається інформація про: номер та дату реєстрації кримінального провадження (виділення матеріалів досудового розслідування); дату надходження заяви, повідомлення та дату і час внесення відомостей про заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Реєстру, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, наслідок розслідування кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові потерпілого, заявника (найменування юридичної особи та ідентифікаційний код Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР)); короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові та дату народження особи, якій повідомлено про підозру, наслідки розслідування щодо особи та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування щодо неї; найменування, код ЄДР, юридичну адресу, розрахунковий рахунок, місце та дату державної реєстрації юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, а також анкетні дані її представника; орган досудового розслідування; прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, дізнавача (дізнавачів) органів дізнання, уповноваженої особи (осіб) іншого підрозділу, працівника (працівників) підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного бюро, які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво.

Реєстратори самостійно формують (отримують) витяг з Реєстру в межах унесеної інформації та посвідчують його своїм підписом.

Держатель надає відомості з Реєстру з додержанням вимог КПК України та Закону України "Про захист персональних даних".

Згідно з Переліком відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, який затверджений наказом Державного бюро розслідувань 29.06.2021 № 373, до службової інформації належать, зокрема відомості у сфері оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування (розділ 5).

5.1. Відомості щодо планування, організації, результатів оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування в системі ДБР-1 (1 - Якщо ці відомості не становлять державної таємниці, але їх оприлюднення може завдати шкоди інтересам ДБР).

5.2. Відомості щодо статистичних показників оперативно-розшукової діяльності в системі ДБР-1.

5.3. Відомості, одержані під час здійснення представницької діяльності, розголошення яких може завдати істотної шкоди інтересам держави.

5.4. Відомості, які розкривають планування та/або результати слідчих дій або оперативно-розшукових заходів за конкретними кримінальними провадженнями-1.

5.5. Відомості про кількість і місце зберігання відомчої вогнепальної зброї та набоїв до неї-1.

5.6. Відомості щодо осіб, які відвідували, викликались, перебували тощо у службових приміщеннях та будівлях органу ДБР.

5.7. Дані з камер внутрішнього відеоспостереження (всередині приміщень) та з камер зовнішнього відеоспостереження приміщень і будівель органу ДБР.

5.8. Інформація про закупівлю, передання, облік, зберігання, перевезення, ремонт, перевірку озброєння, боєприпасів та інженерного озброєння і спеціальних засобів-1.

5.9. Інформація, що розкриває: план оборони, схеми обладнання та розміщення засобів охоронно-пожежної та тривожної сигналізації режимного об`єкта чи приміщення органу ДБР; розташування складських приміщень об`єктів, що охороняються, для зберігання зброї, боєприпасів, вибухо-, і екологічно небезпечних речовин, види, порядок, стан, системи організації їх охорони; план проведення командно-штабних навчань; порядок і тактику дій, озброєння, екіпірування, транспорт (марка, номерний знак), інше матеріально-технічне забезпечення, маршрути руху, центри та межі зон реагування, дислокацію об`єктів, постів і маршрутів, схеми оборони об`єктів; систему охорони за допомогою засобів електронного фіксування та зберігання перебігу подій за участю працівників Управління спеціальних операцій Державного бюро розслідувань на територіях (у приміщеннях), що перебувають під охороною, або територій обслуговування; зміст, форми, методи, а також режим здійснення охоронних заходів стосовно осіб, особиста охорона яких здійснюється на підставі вимог законодавства України.

З огляду на суперечність пункту п.5.1 Переліку та положень частини другої статті 6, частини першої статті 9 Закону № 2939-VI, застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми нормативно-правового акта, що має вищу юридичну силу - Закону № 2939-VI. Тим більше, що частиною четвертою статті 13 Закону № 2939-VI закріплено, що при вирішенні питань щодо доступу до інформації усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, мають керуватися цим Законом.

При цьому суд враховує позицію ВП ВС у постанові від 08 квітня 2020 року по справі № 826/7244/18, згідно з якою КПК України регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників кримінального провадження з інформацією, створеною (одержаною) у ході досудового розслідування та судового провадження відповідної кримінальної справи. Інші особи, які не є учасниками кримінального провадження, можуть реалізувати своє право на отримання відповідної інформації за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 222 КПК України. Отже, частина запитуваної інформації, яка є наслідком проведення досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні, містить таємницю досудового розслідування, отримати яку можливо виключно в порядку, визначеному КПК України.

У вищенаведеному рішенні ВП ВС дійшла висновку, що ГПУ необґрунтовано відмовила позивачу в наданні запитуваної ним в адвокатських запитах інформації, а саме щодо переліку кримінальних проваджень, за якими до ЄРДР внесені відомості про вчинення ОСОБА_2 кримінальних правопорушень, а також стосовно дат, номерів, обставин та кваліфікації внесених відомостей до ЄРДР.

На переконання суду, вищенаведене рішення ВП ВС є релевантним та може бути враховано у спірних правовідносинах в тій частині, яка стосується саме змісту запитуваної інформації. Зокрема, судом враховується висновок ВП ВС про те, що інформація стосовно дат, номерів, обставин та кваліфікації внесених відомостей до ЄРДР, тобто та інформація, яка не становить таємниці досудового розслідування, може бути надана за запитом до публічної інформації сторонній особі, яка не є стороною кримінального провадження в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», а не в порядку КПК України.

Крім того, у постанові від 31.07.18 ВС / КАС дійшов висновку про те, що відомості, які містять оперативні дані правоохоронних органів про злочини та причетних до їх вчинення осіб, за визначенням категорії "службової інформації", яке встановлене статтею 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації", не можуть належати до службової інформації, а відомості про особу щодо якої внесено запис до бази даних Єдиного реєстру досудових розслідувань, за якою статтею, яким правоохоронним органом та за повідомленням якої особи, що запитувались позивачем, не відповідають сукупності вимог, визначених частиною 2 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації", для обмеження доступу до даної інформації.

Така інформація не використовується в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, а розголошення інформації не може завдати істотної шкоди цим інтересам, а шкода від оприлюднення такої інформації не переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Поряд з цим, витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань не містить інформації, зібраної в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни чи інформації, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації.

При цьому, судом касаційної інстанції відхилено в повному обсязі аргументи сторони відповідача у наведеній вище справі в частині положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема посилання на те, що його дія не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються КПК України, які є подібними аргументам ТУ ДБР у м. Миколаєві в даному спорі.

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправної бездіяльності ТУ ДБР у м. Миколаєві, яка полягає в ненаданні позивачу публічної інформації на інформаційний запит, та зобов`язання відповідача надати запитувану інформацію, як ефективний спосіб захисту порушеного права.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пунктів 1 частини 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розрахунку вартості послуг адвоката в розмірі 5434 грн (за курсом 27,1712) до позову додано договір про надання правової допомоги, в якому визначено фіксований розмір гонорару адвоката у 200 доларів США, акт прийому-передачі послуг за договором.

Згідно з ч. 7 ст. 134 КАСУ обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На виконання вищезазначеної норми відповідачем надано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки розмір витрат на оплату послуг адвоката є об`єктивно неспівмірним за рядом факторів.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що представником позивача не надано детального опису виконаних робіт, оскільки розмір гонорару за договором про надання правничої (правової) допомоги від 20.06.21 № 14 є фіксованим та охоплює обсяг робіт, визначених пп. 4.1.1 п. 4.1 договору здійснення комплексу послуг щодо розгляду позову в суді першої інстанції.

Не заслуговують на увагу також зауваження представника відповідача про те, що стороною позивача не надано документу про сплату заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки за приписами п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Отже суд звертає увагу сторони відповідача, що в КАС України в редакції з 15.12.2017 імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на правничу допомогу, однією з особливістю якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи такі витрати будуть понесені в майбутньому, тобто підлягають сплаті.

Відносно заперечень відповідача у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу щодо перебування в судових провадженнях значної кількості справ (близько 35) за позовами ОСОБА_1 , в яких його інтереси представляє адвокат Єрмолатін В.І., а відповідачами виступають Державне бюро розслідувань, ТУ ДБР у м. Миколаєві, посадові особи ДБР та ТУ ДБР у м. Миколаєві, що на думку відповідача свідчить про обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, а це, в свою чергу, не потребує їх повторного вивчення та впливає на обсяг наданих послуг, суд зазначає наступне.

Не зважаючи на те, що спори дійсно виникли у подібних правовідносинах щодо доступу позивача до інформації в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», безпосередньо предмети та підстави позовів є відмінними та потребували окремої уваги та часу для виконання представником позивача обов`язків за договором про надання правничої допомоги. Тобто подібне правове регулювання лише частково кореспондується з наданими послугами в значній кількості, які в той же час потребували індивідуальних підходів, а відтак і часу, в залежності від безпосередньо предметів спорів.

Разом з тим, враховуючи, що розмір понесених витрат на правничу допомогу входить до предмету доказування по справі, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову (позов немайнового характеру) і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 500 грн, які в силу ст. 139 КАС України, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тобто з ТУ ДБР у м. Миколаєві.

При цьому суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім того, згідно з ч. 8 ст. 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

З огляду на ненаведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги щодо встановлення судового контролю.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.07.2018 по справі № 235/7638/16-а.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до директора Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва Титор Дмитра Павловича (54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, 9), Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва (54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, 9; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва щодо ненадання інформації на запит ОСОБА_1 від 16.08.21 про надання витягу з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19.

Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва надати ОСОБА_1 витяг з ЄРДР про рух кримінального провадження № 0000392 від 24.07.19.

Стягнути з бюджетних асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Миколаєва на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 500 грн (пятсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк