Справа № 640/22217/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МГТ БЛЕК СІ» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МГТ БЛЕК СІ» звернулося до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.10.2018 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 286 713 грн та застосовані штрафні санкції у сумі 71 678, 25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі необґрунтованих висновків відповідача, викладених в акті перевірки від 14.09.2018 №899/26-15-14-04-01/42042158 щодо встановлених в ході перевірки порушень ТОВ «МГТ БЛЕК СІ» вимог Податкового кодексу України. Позивач зазначив, що господарські відносини із ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» є реальними, підтверджені належними й достатніми первинними документами та пов`язані із господарською діяльністю позивача. Поставки зернових відбувалися на умовах DАТ-термінал, тобто зерно йшло безпосередньо на експорт. Також позивач вважає помилковими та необґрунтованими доводи відповідача про неможливість здійснення таких операцій у зв`язку із відсутністю у ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» та його контрагентів ТОВ «АХМАТ-ТК», ТОВ «ФОРВАРД АКТИВ», ТОВ «ЗЕРО-ІКС», ТОВ «АЛЬЯНС-КОМ», ТОВ «ТРЕЙД ЮНИЛН», ТОВ «ВАРІАТОР ГРУП» ресурсів для здійснення задокументованої діяльності та відповідних товарів у ланцюгу постачання. Крім того, помилковість вказаного висновку акту перевірки від 14.09.2018 №899/26-15-14-04-01/42042158 підтверджується також листом Ради бізнес-омбудсмена від 22.10.2018 №15417 та судовими рішеннями у адміністративній справі №640/3000/19.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі. При цьому суд першої інстанції пристав на позицію позивача і виходив з того, що матеріалами справи підтверджено реальність господарських операцій між ТОВ «МГТ БЛЕК СІ» та ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ», за якими позивач сформував у червні 2018 року податковий кредит у сумі 286 713 грн та включив дану суму до складу бюджетного відшкодування ПДВ у податковій декларації з ПДВ від 18.07.2018 №.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що діяльність позивача з контрагентами за перевіряємий період є фіктивною та носить виключно формальний характер, що підтверджені лише на папері, в той час, як рух активів, які в даному випадку слугують підтвердженням реальності господарської діяльності позивача, не відбувався.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 13.08.2018 №12050 головним державним ревізором-інспектором відділу контролю за відшкодуванням ПДВ управління спеціального аудиту Департаменту аудиту ГУ ДФС у м. Києві, радником податкової та митної справи III рангу, Валієвим А.А. проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності нарахування ТОВ «МГТ БЛЕК СІ» суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за червень 2018 року (податкова декларація з ПДВ від 18.07.2018 №).

За результатом перевірки складено акт від 14.09.2018 №899/26-15-14-04-01/42042158, в якому зафіксовані виявлені у ході перевірки порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п.200.1 ст. 200 ПК України шляхом завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2018 року на 286 713 грн, у зв`язку із включенням до складу податкового кредиту сум ПДВ сплачених у вартості товару (пшениця 3-го, 5-го, 6-го класів українського походження врожаю 2017 року), придбаних позивачем у ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ».

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 02.10.2018 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 286 713, 00 грн та застосовані штрафні санкції у сумі 71 678, 25 грн.

Позивач скористався своїм правом на оскарження податкового повідомлення-рішення, проте 07.12.2018 рішенням ДФС України скаргу залишило без задоволення, а спірне рішення - без змін.

Вважаючи дане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що контролюючим органом не спростовано доводів позивача та не надано суду доказів, які б свідчили про відсутність факту реального здійснення операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ», як наслідок, оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Пунктом 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п.п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.7 статті 200 ПК України визначено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Підпункт 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачає, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема у разі якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

В силу вимог п.п.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку, у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі ст. 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Таким чином, оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, які пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податку, а також відповідають змісту й обсягу, відображеному в укладених платником податку договорах та складених на їх підставі первинних документах, тому у разі якщо певна господарська операція не здійснювалась, визначення податкового кредиту було б безпідставним і сума ПДВ не підлягала би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, а також доказів сплати постачальнику сум ПДВ у складі вартості товару.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» укладено договори поставки від 18.06.2018 №МГТ-13/18 та від 22.06.2018 №МГТ-14/18 на умовах яких ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» зобов`язалося поставити і передати у власність, а позивач прийняти і оплатити пшеницю українського походження врожаю 2017 року. Умовою постави визначено - DAT (Поставка на термінал) ТОВ «Аскет Шилінг» м. Миколаїв, вул. Айвазовского, 13/8.

На підставі вказаних договорів ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» здійснило поставку пшениці 2-го, 3-го, 5-го, 6-го класів врожаю 2017 року для позивача згідно видаткових накладних від 18.06.2018 №11, від 23.06.2018 №18, від 24.06.2018 №19, 20, 21, 22, від 25.06.2018 №23, 25 на загальну суму 1 720 277, 10 грн, у тому числі ПДВ - 286 712, 84 грн.

Позивачем проведено оплату за вказаний товар у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Транспортування пшениці, придбаної позивачем у ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» здійснювалось ТОВ «Анвік Фрай» на умовах «DAT-термінал», які передбачали пряме відправлення зернових на експорт, відповідно до наявних товарно-транспортних накладних.

На підставі договору із ТОВ «МГТ БЛЕК СІ», ПАТ «Херсонський КХП» здійснював приймання та відправлення на експорт пшениці, придбаної позивачем у ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ», що підтверджується відповідними актами, зокрема від 26.06.2018.

Придбана у ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» пшениця реалізована ТОВ «МГТ БЛЕК СІ» за зовнішньоекономічним договором від 22.06.2018 №180622/1 нерезиденту Mill Corp Grain Trading DMCC, що підтверджується вантажно-митними деклараціями від 17.06.2018 №1598, від 27.06.2018 №2184, від 27.06.2018 №1691.

Позивачем включено до складу податкового кредиту за червень 2018 року по взаємовідносинам з ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» на загальну суму ПДВ 286 712, 84 грн, а також включено дану суму до бюджетного відшкодування з ПДВ, заявленого у податковій декларації від 18.07.2018 №.

Однак, у ході перевірки відповідач дійшов висновку про безпідставність включення ТОВ «МГТ БЛЕК СІ» до складу податкового кредиту за червень 2018 року ПДВ у сумі 286712, 84 грн, сплаченого позивачем у вартості товару, придбаного у ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» за результатом вказаних господарських операцій, які на думку відповідача здійснені без мети настання реальних наслідків.

В обґрунтування нереальності господарських відносин позивача із ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» відповідач зазначив, що згідно інформаційних систем контролюючих органів ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» не має ресурсів для вирощення пшениці, а згідно Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» придбавало пшеницю у ТОВ «АХМАТ-ТК», ТОВ «ФОРВАРД АКТИВ», ТОВ «ЗЕРО-ІКС», ТОВ «АЛЬЯНС-КОМ», ТОВ «ТРЕЙД ЮНИЛН», ТОВ «ВАРІАТОР ГРУП». При цьому, у вказаних контрагентів ТОВ «АФ «ХАРВЕСТ» відсутні ресурси для здійснення задокументованої господарської діяльності, адже ТОВ «АХМАТ-ТК», ТОВ «ФОРВАРД АКТИВ», ТОВ «ЗЕРО-ІКС», ТОВ «АЛЬЯНС-КОМ», ТОВ «ТРЕЙД ЮНИЛН», ТОВ «ВАРІАТОР ГРУП» не мають ресурсів для вирощення пшениці та згідно Єдиного реєстру податкових накладних придбавали різноманітні товари, однак не пшеницю.

Також відповідно до наданих ТОВ «МГТ БЛЕК СІ» товарно-транспортних накладних перевізником товару було ТОВ «Анвік Фрай». Однак, за даними інформаційних систем контролюючих органів у ТОВ «Анвік Фрай» відсутня достатня кількість працівників та основні засоби (транспортні засоби), відповідно до поданих ТОВ «Анвік Фрай» податкових декларацій з ПДВ відсутнє придбання послуг без ПДВ, а згідно проведеного аналізу зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлено, що ТОВ «Анвік Фрай» придбавало продукти харчування та не придбавало транспортні послуги, послуги оренди автотранспорту.

Щодо тверджень апелянта в частині непідтвердження поставки послуг по ланцюгу постачання, згідно з даними єдиного реєстру податкових накладних, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати, у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах стосовно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, в тому числі й складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом у розумінні процесуального закону.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 23.07.2020 у справі № 826/6806/17, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.03.2018 у справі №816/809/17, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Крім того, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова