Справа № 160/2006/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/2006/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Рубані А.В.

за участі представника відповідача Армашової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року в адміністративній справі №160/2006/21 (головуючий суддя І-ї інстанції Захарчук-Борисенко Н. В., повне судове рішення складено 17.06.2021 року) за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 10.02.2021 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати йому вихідної допомоги при звільненні на підставі Наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №1083-к від 24.12.2020 року,

- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на його користь вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 31.12.2020 року по день фактичного розрахунку.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно Наказом Дніпропетровської обласної прокуратури №1083к від 24.12.2020 року позивача звільнено на підставі підпункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Проте, під час розрахунку не було здійснено виплату вихідну допомоги при звільненні, яка передбачена статтею 44 Кодексу законів про працю України. Вказує, що така виплата не передбачена Законом України «Про прокуратуру», проте, якщо нормами спеціального закону не врегульовано таке питання, в даних правовідносинах підлягають застосуванню норми КЗпП України. Враховуючи невиконання відповідачем обов`язку з виплати вихідної допомоги при звільненні, наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльності Дніпропетровської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні на підставі Наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №1083к від 24.12.2020 року.

Зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплати на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку.

Стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 31.12.2020 року по день фактичного розрахунку.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог та викласти рішення в наступній редакції: визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні на підставі Наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №1083к від 24.12.2020 року; зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплати на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат у розмірі 42180,60 грн.; стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 31.12.2020 року по день фактичного розрахунку.

Відповідач - Дніпропетровська обласна прокуратура також не погодився із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, якою просив рішення скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що правові підстави для виплати позивачу вихідної допомоги відсутні, оскільки така виплата не передбачена Законом України «Про прокуратуру» у разі звільнення прокурора на підставі підпункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Вказує, що у зв`язку з неуспішним проходженням атестації позивачем, відповідно до п.п.2 п.19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 24.12.2020 №1083к позивача звільнено з посади прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури з 30.12.2020 року. Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та в порядку, визначеному Законом України «Про прокуратуру» та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», тобто спеціальними законами, якими не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, останній не набув права на її отримання. Крім того, апелянт зазначає, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» в даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором. Тобто, цей юридичний факт (підстава) є відмінним від того юридичного факту (підстави), у зв`язку з яким ст.44 КЗпП України передбачено виплату вихідної допомоги. Водночас, законодавцем не передбачено у вказаних нормах (не внесено зміни, доповнення) виплату вихідної допомоги прокурорам, звільненим з цих підстав. Отже, позивачу при звільненні виплачено всі належні суми, тому відсутні підстави для застосування до Дніпропетровської обласної прокуратури відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив вимоги вказаної скарги залишити без задоволення.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу позивача не подав.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач вимоги своєї апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити, проти задоволення вимог апеляційної скарги позивача заперечувала.

Позивач - ОСОБА_1 та його представник - адвокат Пащенко В.І. в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача - Пащенко В.І. подала до апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзиву на скаргу, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 20.01.2017 року по 30.12.2020 року працював в органах прокуратури України на посаді прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 24.12.2020 року №1083к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 закону України «Про прокуратуру» з 30.12.2020 року (а.с.15).

Позивач, не погодившись із тим, що при проведенні остаточного розрахунку при звільненні, Дніпропетровська обласна прокуратура в порушення статті 44 КЗпП України йому не виплатила вихідну допомогу, оскаржив такі дії відповідача до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ (далі по тексту - Закон №113) з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» №1697 (далі по тексту - Закон №1697).

За приписами пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113 прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно із пункту 10 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113, зокрема, прокурори Генеральної прокуратури України мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Відповідно до частини 3 статті 16 Закону №1697 прокурор може бути звільнений лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 9 частини 1 статті 51 цього Закону прокурор звільняється з посади, зокрема, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

За приписами підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113 прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Виплата вихідної допомоги при звільненні з підстав, передбачених статтями 36, 38-41 КЗпП визначено статтею 44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як зазначалось вище, позивача звільнено з посади прокурора прокурора Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113 та на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697.

Законом №113 доповнено статтю 40 КЗпП України частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Крім того, відповідно до статті 222 КЗпП України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Апеляційний суд зауважує, що зміст цих правових норм вказує на пріоритетність спеціального закону перед нормами КЗпП України щодо звільнення окремих категорій працівників з підстав, визначених частиною 1 статті 40 КЗпП.

Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовані спірні правовідносини або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16 та від 4 жовтня 2018 року у справі № 809/69/16.

Враховуючи те, що позивача звільнено з підстав та у порядку, передбачених Законами №1697 і № 113, якими не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні, позивач не набув права на її отримання.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що посилання позивача та суду першої інстанції на положення ст. 44 КЗпП України як на підставу задоволення позову є помилковими, оскільки зазначена норма передбачає виплату вихідної допомоги при звільненні особи за конкретним і виключним переліком підстав і статей, при цьому, ні Закону №1697, ні Закону №113, відповідно до яких позивач звільнений з органів прокуратури, в цьому переліку немає.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що статтею 44 КЗпП України спірні відносини взагалі не регулюються.

Посилання суду першої інстанції в рішенні на постанову Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі №560/3971/19 є необгрунтованим, оскільки у вказаній справі позивач був звільнений за інших підстав, а саме у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, в той час, як у справі, що розглядається, позивач звільнений у зв`язку з непроходженням атестації.

У справі, що розглядається чітко визначеною нормою закону моментом звільнення ОСОБА_1 у даному конкретному випадку є не завершення процесу ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події зумовленої проходженням атестації.

Колегія суддів зазначає, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури.

Чітко визначеною нормою закону моментом звільнення у даному конкретному випадку є не завершення процесу ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події зумовленої проходженням атестації.

До таких висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 21.09.2021 року у справі №160/6204/20 про поновлення на посаді. У вказаній постанові суд зробив висновок, що при звільненні прокурора у звязку з непроходженням атестації застосовним є пункт 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113, оскільки він передбачає процедуру атестації прокурорів і є спеціальним, прийнятий пізніше у часі, а отже, згідно з правилом конкуренції правових норм у часі має перевагу над загальним Законом №1697. підставою звільнення з посади за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону №1697 з огляду на правове врегулювання спірних правовідносин.

Відтак, оскільки ОСОБА_1 звільнений з підстав непроходження атестації, то не має права на вихідну допомогу, оскільки така виплата ані Звконом №1697, ані Законом №113 не передбачена.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги при звільненні є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні останнього з 31.12.2020 року по день фактичного розрахунку, то колегія суддів також вважає, що слід відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки така вимога є похідною від вимоги про стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь позивача вихідної допомоги при звільненні.

Враховуючи зазначені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року в адміністративній справі №160/2006/21 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року в адміністративній справі №160/2006/21 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 червня 2021 року в адміністративній справі №160/2006/21 скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення 03.11.2021 .

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак