Справа № 320/9345/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 року № 320/9345/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача - Ковальчука І.В, представника відповідача - Шпіня В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної міграційної служби України з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України №348 від 23.12.2016 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 та бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Державну міграційну службу України проінформувати Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Службу Безпеки України, Національну поліцію України, Міністерство закордонних справ України та Національний банк України про скасування наказу Державної міграційної служби України №348 від 23.12.2016 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 і бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , та необхідність вилучення із баз даних загублених, викрадених та оголошених недійсними документів, відомостей про визнання недійсними (анулювання) паспорта громадянина України НОМЕР_1 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , а також вилучити відомості про визнання недійсними (анулювання) цих паспортів із відповідної бази даних Державної міграційної служби України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що наказ ДМС України від 23.12.2016 №348 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорту громадянина України НОМЕР_1 та бланку паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 є незаконним й необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в окремій частині.

Вказав, що зокрема, бланк паспорта громадянина України НОМЕР_1 використано для оформлення відповідного паспорту на ім`я ОСОБА_3 та видано останньому 18.12.2013 Залізничним РВ в м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим, тобто фактично до окупації Російською Федерацією території АР Крим, яка мала місце в лютому 2014 року. У подальшому він неодноразово використовував цей паспорт для посвідчення своєї особи на території України, у тому числі під час реєстрації місця проживання та звернення до підрозділу 0101 (АР Крим) з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 23.12.2013. Крім цього, бланк паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 використано для оформлення відповідного паспорта на ім`я ОСОБА_3 23.12.2013 та видано останньому підрозділом 0101 (АР Крим), тобто до окупації Російською Федерацією території АР Крим, яка мала місце в лютому 2014 року.

Вказав, що відповідно до положень п.10 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 №231 (які діяли станом на грудень 2013), для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон для осіб, які досягай 16 років обов`язково вимагається наявність паспорта громадянина України. Зазначив, що на момент оформлення зазначеного паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 позивач досяг 16 річного віку, а отже не міг отримати цей документ за відсутності паспорта громадянина України НОМЕР_1 .

Зауважив, що станом на момент видання оскаржуваного наказу та на час звернення до суду з цим позовом, паспорт громадянина України НОМЕР_1 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 перебувають у нього, їх не було ним зіпсовано чи утрачено, так само позивач не звертався з будь-якими заявами до компетентних органів щодо їх викрадення у нього.

На думку позивача, наведені обставини вказують на те, що станом на 18.12.2013 Залізничним РВ в м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим вже використано бланк паспорта громадянина України НОМЕР_1 та відповідний паспорт видано позивачу. Крім цього, 23.12.2013 підрозділом 0101 ГУ МВС України в АР Крим вже використано бланк паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 та відповідний паспорт видано позивачу. При цьому, наведені обставини виключають будь-яку можливість перебування бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 та бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 в числі невикористаних бланків паспортів в територіальних органах та підрозділах ГУ ДМС України в АР Крим на момент анексії Російською Федерацією території АР Крим, яка мала місце в лютому 2014 року.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Зазначив, що відповідно до поданих позивачем матеріалів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем м. Бейрут, Ліван. Вказав, що за перевіркою, здійсненою територіальними органами ДМС (крім АР Крим, міста Севастополя), встановлено, що ОСОБА_3 на території України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не отримував. Клопотань щодо надання дозволу на імміграція, оформлення посвідки на постійне або тимчасове проживання, не подавав. Інформація щодо постійного проживання позивача або його батьків та інших близьких осіб на території України у ДМС відсутня.

Крім того, відповідач зазначив, що у ДМС відсутнє будь-яке підтвердження (документи, інформація) належності позивача або підстав для набуття громадянства України відповідно до ст. 3 або ст. 8 Закону України «Про громадянство України та прийняття його до громадянства України відповідно до статті 9 вказаного Закону.

Стверджує, що відповідно до вимог як радянського законодавства, так і законодавства України, іноземці та особи без громадянства могли отримати прописку лише після отримання дозволу на постійне проживання, штампи прописки вносилися до посвідки на постійне проживання іноземців та осіб без громадянства. Іноземці, які перебували в країнах колишнього СРСР з метою навчання чи роботи реєструвалися за національними паспортами на період навчання чи роботи.

Відповідач вказав, що враховуючи те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем Лівану, а також вимоги законодавства, підставою для оформлення паспорта громадянина України - документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України могла бути тільки довідка про реєстрацію громадянином України, яку, в свою чергу, він міг отримати тільки у разі оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням або у наслідок прийняття до громадянства України.

Зауважив на тому, що згідно з листом Департаменту з питань громадянства, Адміністрації Президента України від 06.12.2016 №20-13/421, надісланого у відповідь на запит ДМС від 25.11.2016 №6.3/13856-16, матеріали стосовно прийняття до громадянства України особи з персональними даними ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили.

Відповідач вважає, що враховуючи зазначене, відсутня інформація щодо наявності правових підстав оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України та, як наслідок, паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Тому на думку відповідача, ДМС правомірно видано наказ від 23.12.2016 №348, яким, зокрема, визнано недійсним бланк паспорту громадянина України НОМЕР_1 та бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якому проти доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву заперечував. Вказав, що відповідач не надав жодного доказу на спростування твердження позивача про те, що станом на 18.12.2013 Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим вже було використано бланк паспорта громадянина України НОМЕР_1 та відповідний паспорт видано позивачу.

Стверджує, що посилання відповідача в оскаржуваному наказі на ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки України» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» не може бути підставою для визнання недійсним бланку паспорту, оскільки не регулює спірних відносин. Також, тимчасова окупація АР Крим, на яку посилається відповідач в оскаржуваному наказі, сама по собі не може вважатися належною підставою для прийняття рішення про визнання недійсним бланку паспорту позивача. Крім того, ця подія мала місце у 2014 році, в той час як рішення про визнання недійсним бланку паспорту прийнято Відповідачем лише у 2016 році.

Вказав, що приймаючи рішення про визнання недійсними паспортів, відповідач зобов`язаний був провести відповідну службову перевірку за фактом оформлення паспорту з порушенням вимог законодавства та скласти відповідний висновок. Тому, стверджує, що відповідачем не було дотримано процедуру визнання недійсним бланку паспорту, передбачену Порядком №302. Крім того зазначив, що як вбачається із долученої до відзиву копії запиту ДМС України від 25.11.2016, останнє нібито проводило службову перевірку щодо законності документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон з порушеннями вимог законодавства України. При цьому будь-яких доказів проведення службової перевірки щодо законності документування позивача саме паспортом громадянина України, відповідачем не надано. Так само, відповідачем не надано висновок службового розслідування підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який відповідач мав би оформити за результатами перевірки, зазначеної у вказаному запиті від 25.11.2016. Так само, відповідач не навів жодного спростування твердженням позивача щодо невідповідності оспорюваного наказу вимогам п. 56 Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152 в редакції, яка діяла на момент видання ДМС України наказу від 23.12.2016 №348.

Стверджував, що відповідно до змісту преамбули оспорюваного наказу та виходячи із змісту листа ДМС України від 09.07.2021, причиною визнання відповідачем бланків паспортів недійсними (анульованими) була тимчасова окупація території України. Разом з тим, у своєму відзиві відповідач наводить вже інші мотиви та підстави визнання паспортів недійсними, а саме - відсутність підтвердження факту набуття позивачем громадянства України та оформлення паспортів на ім`я останнього за відсутності правових підстав. На думку позивача, відсутність послідовності у мотивуванні відповідачем оскаржуваного наказу є додатковим свідченням його безпідставності та необґрунтованості.

Крім того, зауважив, що відсутність Указу Президента України про прийняття позивача до громадянства України, виходячи із положень Закону України «Про громадянство України», свідчить лише про те, що позивач не приймався до громадянства України в порядку визначеному ст.9 цього Закону та, при цьому, не виключає факт набуття ним громадянства України з інших підстав та в порядку інших процедур, за якими рішення про оформлення набуття громадянства уповноважені приймати службові особи територіальних органів ДМС України (до її створення МВС України), керівники дипломатичних представництв та консульських установ України.

Зауважив, що оформлення набуття позивачем громадянства України та оформлення паспорту громадянина України проводилось в АР Крим і цілком логічне, що відповідні матеріали перебувають на зберіганні у відповідних підрозділах (органах) на території АР Крим. Тому вважає, що враховуючи відсутність у відповідача доступу до зазначених матеріалів, будь-які твердження про незаконність набуття позивачем громадянства України та безпідставність документування його паспортом громадянина України, є за своїм змістом необґрунтованими припущеннями відповідача.

Крім того, позивач вважає, що відсутність такого Указу жодним чином не обґрунтовує та не спростовує неправомірність оскаржуваного наказу, оскільки як випливає із його змісту, бланки паспортів були визнані недійсними (анульованими) не з підстав відсутності Указу Президента України про прийняття до громадянства, а через окупацію частини території України.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив суд даний адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Бейрут, Ліван, є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , документований паспортом громадянина України НОМЕР_1 , виданим Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим 18.12.2013, та паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , виданим 23.12.2013 органом 0101 (АР Крим).

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом розгляду адвокатського запиту представника позивача, листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.06.2021 №91-21909/0/15-21-Вих. надана відповідь, якою позивача проінформовано про направлення Державною міграційною службою України 22.01.2018 на адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України листа про оголошення бланків паспорта громадянина України НОМЕР_1 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , недійсними у зв`язку із їх залишенням на тимчасово окупованих територіях.

У подальшому, Держаною міграційною службою України листом від 09.07.2021 №6.1-5501/2-21, надана відповідь на адвокатський запит представника позивача від 10.06.2021, якою повідомлено позивача про винесення Держаною міграційною службою України 23.12.2016 наказу №348, яким визнано недійсними (анульовано) бланки паспортів громадянина України, у тому числі, бланк паспорта громадянина України НОМЕР_1 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

В наведеному листі відповідач обґрунтовує видання наказу №348 від 23.12.2016 фактом тимчасової окупації АР Крим, а також окремих районів, міст та селищ Донецької та Луганської областей.

Також, видаючи оскаржуваний наказ, відповідач обґрунтував його правомірність посиланням на ст. 7 Закону України «Про основи національної безпеки України» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Відповідач у своєму листі відзначив, що раніше позивач не повідомлявся про визнання недійсними цих бланків паспортів.

Крім того, до вищевказаного листа, відповідачем була додана копія витяг із наказу №348 від 23.12.2016 про визнання недійсними бланків паспорта громадянина України НОМЕР_1 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

Позивач вважаючи наказ ДМС України від 23.12.2016 №348 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорту громадянина України НОМЕР_1 та бланку паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в окремій частині, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18.01.2001 №2235-III «Про громадянство України» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон України №2235-III).

Згідно зі статтею 3 Закону №2235-III громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991 р., зазначені у пункті 2, - з 13.11.1991 р., а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону №2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно зі статтею 6 Закону №2235-III громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №2235-III особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Відповідно до положень ст. 21 Закону № 2235-ІІІ рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27.03.2001 №215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 215/2001).

Згідно п. 1 Порядку №215/2001 для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Відповідно до п. 24 Порядку №215/2001 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає: а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням; б) дві фотокартки (розміром 35 х 45 мм); в) один із таких документів: - декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства; - зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; - декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні; - заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України; г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

За правилами п. 25 Порядку №215/2001 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Відповідно до п. 88 Порядку №215/2001, для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до ст. 21 Закону органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону).

Згідно п. 92 Порядку 215/2001 до повноважень органів міграційної служби також належить скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону № 2235-ІІІ.

У п. 96 Порядку №215/2001 провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень встановлено, що подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується управлінням, відділом (сектором) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України. Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом «б» пункту 88 цього Порядку, надсилається до головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі.

За змістом п. 97 Порядку №215/2001 про оформлення набуття громадянства України скасовується начальником головного управління (управління) міграційної служби в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступником. Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до управління, відділу (сектору) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України. Управління, відділ (сектор) міграційної служби в районі, районі у місті, місті обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

Порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 №320, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 02.11.2012 №1089/21401 (далі - Порядок №320, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 10.4 Порядку № 320 передбачено, що погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти: які обмінюються у зв`язку зі зміною (переміною) прізвища, імені та по батькові; у разі встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); у разі непридатності паспорта для користування (пошкодження з різних причин, утрата фотокартки); осіб, громадянство України яких припинено; знайдені, замість яких видано нові; померлих громадян; зіпсовані під час заповнення; оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України; не отримані власником протягом року.

У разі оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства керівником територіального органу (територіального підрозділу) проводиться службове розслідування, за результатами якого складається висновок у двох примірниках, який надсилається до Державної міграційної служби України для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу ДМС України. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС України, другий - у територіальному органі (підрозділі).

Якщо паспорт, який підлягає знищенню, видавався іншим територіальним підрозділом, до цього територіального підрозділу надсилається повідомлення за формою, наведеною у додатку 21 цього Порядку.

У випадках знищення паспортів, зіпсованих при заповненні, у Книзі обліку проставляється відмітка про псування паспорта із зазначенням номера і дати затвердження акта про знищення паспорта, а в графі 1 наклеюється вирізка з бланка паспорта громадянина України, де зазначено серію і номер паспорта.

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок № 302, в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 39 Порядку №302, передбачено, за наявності підстав, зазначених у цьому Порядку, раніше виданий паспорт підлягає вилученню, поверненню державі, знищенню або тимчасовому затриманню.

Відповідно до пункту 40 Порядку №302, особа, стосовно якої громадянство України припинено відповідно до Закону №2235-ІІІ, зобов`язана у порядку та строки, встановлені законодавством про громадянство України, повернути паспорт територіальному підрозділу ДМС, що здійснив його оформлення та видачу.

Згідно з пунктом 43 Порядку № 302, забороняється вилучення в особи паспорта, крім випадків, передбачених законом, зокрема взяття паспорта в заставу.

Крім цього, Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152, затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №152).

Пунктом 55 Порядку №152 встановлено, що паспорт для виїзду за кордон вважається недійсним та знищується в разі: 1) коли він підлягає обміну у зв`язку із зміною прізвища, імені та по батькові; 2) встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті для виїзду за кордон, записам в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження); 3) непридатності паспорта для виїзду за кордон для подальшого використання; 4) припинення громадянства особи; 5) коли паспорт для виїзду за кордон знайдено, а замість нього видано новий паспорт для виїзду за кордон; 6) смерті особи, якій було видано такий паспорт; 7) зіпсуття паспорта для виїзду за кордон під час заповнення; 8) оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства.

Пунктом 56 Порядку №152 передбачено, що у разі оформлення паспорта для виїзду за кордон з порушенням вимог законодавства керівник територіального органу чи підрозділу ДМС проводить службове розслідування. За результатами розслідування складається висновок у двох примірниках, який надсилається до ДМС для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу апарату ДМС. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, другий - у територіальному органі або підрозділі ДМС.

Судом встановлено, що відповідач не надав жодного доказу на спростування твердження позивача про те, що станом на 18.12.2013 Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУ ДМС України в АР Крим вже було використано бланк паспорта громадянина України НОМЕР_1 та відповідний паспорт видано позивачу. Так само, не надано жодного доказу на спростування твердження позивача про те, що бланк паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 було фактично виготовлено 23.12.2013 та видано позивачу. При тому, що оформлення такого паспорта можливе лише за наявності паспорта громадянина України, дійсність якого перевіряється в обов`язковому порядку під час оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

При цьому, наведені обставини виключають будь-яку можливість перебування невикористаних бланків зазначених паспортів в територіальних органах та підрозділах ГУ ДМС України в АР Крим на момент анексії Російською Федерацією території АР Крим.

Отже, станом на дату видання оскаржуваного наказу, бланки паспортів вже було використано (оформлено та видано позивачу) та вони втратили юридичну форму невикористаних бланків документу, що вказує на відсутність правових підстав для визнання їх недійсним (анулювання), як невикористаних. При цьому, оформлені та видані позивачу паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон, відповідно до вимог чинного законодавства, можливо визнати недійсними лише в порядку чітко визначеної процедури та за наявності встановлених законодавством підстав.

Відповідач долучив до свого відзиву в якості доказів на обґрунтування правомірності оскаржуваного наказу №348 від 23.12.2016, копію запиту до Адміністрації Президента України та копію відповіді Адміністрації Президента України.

При цьому, суд зазначає, що зазначені запит ДМС та відповідь Адміністрації Президента України, є недостатніми доказами, оскільки свідчать лише про те, що позивач не набував громадянства України шляхом прийняття до нього на підставі Указу Президента України. При цьому, позивач не стверджував про прийняття його до громадянства саме за процедурою, яка передбачає видання відповідного Указу Президентом України.

Таким чином, надані документи не містять доказів та за своїм змістом не є належним обґрунтуванням видання оспорюваного наказу через залишення паспортів невикористаними в територіальних органах та підрозділах ДМС України в АР Крим на момент анексії території АРК.

Крім того, як вбачається із долученої до відзиву копії запиту ДМС України від 25.11.2016, останнє нібито проводило службову перевірку щодо законності документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон з порушеннями вимог законодавства України. При цьому будь-яких доказів проведення службової перевірки щодо законності документування позивача саме паспортом громадянина України, відповідачем не надано. Так само, відповідачем не надано висновок службового розслідування підстав оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, який відповідач мав би оформити за результатами перевірки, зазначеної у вказаному запиті від 25.11.2016.

Разом з тим, відповідач не навів жодного спростування твердженням позивача щодо невідповідності оспорюваного наказу вимогам п.10.4 Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України від 13.04.2012 №320 та вимогам п. 56 Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, від 07.05.2014 №152.

При цьому, у порушення вказаних вище нормативно-правовими актами процедур, відповідачем не було проведено службове розслідування та не було оформлено відповідний висновок, в наслідок чого - не було у визначений законом спосіб встановлено факт оформлення і видачи позивачу паспорта громадянина України НОМЕР_1 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон ЕХ927311з порушенням вимог чинного законодавства.

Також, слід відзначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладених в постанові від 01.08.2018 у справі №818/590/17, в постанові від 26.02.2020 у справі №826/27146/15, в постанові від 27.06.2019 у справі №826/8658/18 та в постанові від 26.02.2020 у справі №826/20841/15, відповідач, видаючи оспорюваний наказ, мав би керуватися саме вказаними вище нормативно-правовим актом та діяти у визначений ними спосіб визнання паспортів недійсними.

З оскаржуваного наказу вбачається, що відповідач обґрунтовує його прийняття, у зв`язку з тимчасовою окупацією АР Крим та посилається на статтею 7 Закону України «Про основи національної безпеки України» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

З даного приводу суд зазначає наступне.

Посилання відповідача в оскаржуваному наказі на статтею 7 Закону України «Про основи національної безпеки України» та постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» не може бути підставою для визнання недійсним бланку паспорту, оскільки не регулює спірних відносин.

Крім того, тимчасова окупація АР Крим, на яку посилається відповідач в оскаржуваному наказі, сама по собі не може вважатися належною підставою для прийняття рішення про визнання недійсним бланку паспорту позивача. Крім того, ця подія мала місце у 2014 році, в той час як рішення про визнання недійсним бланку паспорту прийнято відповідачем лише у 2016 році.

Також, приймаючи рішення про визнання недійсними паспортів, відповідач зобов`язаний був провести відповідну службову перевірку за фактом оформлення паспорту з порушенням вимог законодавства та скласти відповідний висновок. Через не виконання цих вимог, Відповідачем не було дотримано процедуру визнання недійсним бланку паспорту, передбачену Порядком № 302.

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов у своїх постановах від 26.02.2020 у справі №826/20841/15, від 27.06.2019 у справі №826/8658/18, від 26.07.2019 у справі №826/27149/15, від 18.09.2019 у справі №826/27148/15, від 09.10.2019 у справі №826/9462/16, від 26.02.2020 у справі №826/27146/15, від 11.02.2020 у справі №826/4210/18.

У своєму відзиві відповідач обґрунтовує правомірність виданого наказу тим, що у ДМС відсутнє будь-яке підтвердження належності Позивача до громадянства України відповідно до статей 3, 8 Закону України «Про громадянство України» та прийняття останнього до громадянства на підставі Указу Президента України відповідно до ст.9 цього ж закону.

Разом з тим, оспорюваний наказ не містить будь яких посилань на положення Закону України «Про громадянство України», а також не містить будь-яких обґрунтувань його видання тим, що Позивач, нібито не є громадянином України.

При цьому, відповідно до листа ДМС України від 17.06.2021, копію якого долучено до позову, відповідач вказує на те, що у нього відсутній централізований облік набуття фізичними особами громадянства України за територіальним походження (ст.8 Закону України «Про громадянство України»), а усі відомості та матеріали зберігаються в територіальних органах ДМС України, які прийняли рішення по справі.

Так само, в цьому ж листі відповідач повідомляє про відсутність у нього централізованого обліку документування фізичних осіб паспортами громадянина України та про перебування таких обліків в територіальних підрозділах ДМС, які здійснювали їх оформлення, на паперових носіях.

При цьому, в наведеному листі відповідач повідомляє, що у нього відсутня інформація про оформлення набуття позивачем громадянства України та оформлення їй відповідного паспорту через припинення діяльності підрозділів ГУ ДМС України в АР Крим у зв`язку з окупацією території АР Крим.

Враховуючи наведене, будь-які твердження відповідача про не набуття позивачем громадянства України та відсутність правових підстав для документування його паспортом громадянина України, є припущенням, оскільки відповідач фактично не володіє та не може володіти інформацією про набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням та фактичне використання бланку паспорту громадянина України НОМЕР_1 .

Крім того, відсутність Указу Президента України про прийняття Позивача до громадянства України, виходячи із положень Закону України «Про громадянство України», свідчить лише про те, що позивач не приймався до громадянства України в порядку визначеному ст.9 цього Закону та, при цьому, не виключає факт набуття ним громадянства України з інших підстав та в порядку інших процедур, за якими рішення про оформлення набуття громадянства уповноважені приймати службові особи територіальних органів ДМС України (до її створення МВС України), керівники дипломатичних представництв та консульських установ України.

Відповідач не надав жодного доказу проведення до видання оспорюваного наказу та на цей час перевірки про оформлення набуття позивачем громадянства України з підстав, які не вимагають прийняття Президентом України відповідного Указу.

При цьому, позивачем надано до суду копію довідки №49 від 17.12.2013 про реєстрацію особи громадянином України, виданої ГУ ДМС України в АР Крим 17.12.2013.

Наведений документ засвідчує факт оформлення набуття Позивачем громадянства України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на підставі відповідного рішення ГУ ДМС України в ВР Крим від 17.12.2013, та спростовує твердження відповідача щодо незаконності документування позивача паспортом громадянина України через не набуття ним громадянства України.

Крім того, відсутність вищевказаного Указу жодним чином не обґрунтовує та не спростовує неправомірність оскаржуваного наказу, оскільки як випливає із його змісту, бланки паспортів були визнані недійсними (анульованими) не з підстав відсутності Указу Президента України про прийняття до громадянства, а через окупацію частини території України.

Водночас, відповідачем не надано доказів та судом не встановлено фактів, які б свідчили про подання позивачем під час оформлення паспорта громадянина України свідомо неправдивих відомостей або неналежних документів, чи приховування позивачем будь-якого суттєвого факту, за наявності якого позивач не мав права набути громадянство України.

Отже, аналізуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що наказ Державної міграційної служби України №348 від 23.12.2016 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 та бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Державної міграційної служби України проінформувати Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Службу Безпеки України, Національну поліцію України, Міністерство закордонних справ України та Національний банк України про скасування наказу Державної міграційної служби України №348 від 23.12.2016 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 і бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , та необхідність вилучення із баз даних загублених, викрадених та оголошених недійсними документів, відомостей про визнання недійсними (анулювання) паспорта громадянина України НОМЕР_1 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , а також вилучити відомості про визнання недійсними (анулювання) цих паспортів із відповідної бази даних Державної міграційної служби України, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що дана в позові вимога нерозривно пов`язана із основною вимогою щодо визнання протиправним та скасування наказу Державної міграційної служби України №348 від 23.12.2016, оскільки є похідною від неї тому, що видання саме цього наказу стало підставою для інформування Адміністрації Державної прикордонної служби України та інших відомств про недійсність паспорта позивача, а також внесенні до відповідних баз даних відомостей про недійсність паспорта, та забезпечить ефективний захисту порушених прав та інтересів відповідача.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №826/20841/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1861,00 грн. (квитанція від 25.07.2021 №973Т-71КМ-2СКТ-192М), відтак на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Державної міграційної служби України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України №348 від 23.12.2016 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 та бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

3. Зобов`язати Державну міграційну службу України проінформувати Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Службу Безпеки України, Національну поліцію України, Міністерство закордонних справ України та Національний банк України про скасування наказу Державної міграційної служби України №348 від 23.12.2016 в частині визнання недійсним (анулювання) бланку паспорта громадянина України НОМЕР_1 і бланку паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , та необхідність вилучення із баз даних загублених, викрадених та оголошених недійсними документів, відомостей про визнання недійсними (анулювання) паспорта громадянина України НОМЕР_1 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , а також вилучити відомості про визнання недійсними (анулювання) цих паспортів із відповідної бази даних Державної міграційної служби України.

4. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної міграційної служби України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 03 листопада 2021 р.