Справа № 640/28880/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання незаконними та не чинними постанов, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва через систему «Електронний суд» з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач):

- визнати «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та не чинним повністю або в окремій його частині;

- визнати «Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах зі специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 12.04.2017 №261 протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Підставами позову визначено: невідповідність «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 та «Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах зі специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 положенням законів України «Про освіту» та «Про вищу освіту», які не вимагають обов`язкового трирічного відпрацювання та відшкодування вартості навчання; суперечність вказаних порядків вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про вищу освіту», оскільки не враховано специфічний правовий режим стипендії, яка не може бути повернута, стягнута; невідповідність оскаржуваних порядків статтям 22, 24, 41, 43, 49, 53 Конституції України; дискримінаційність положень оскаржуваних порядків щодо можливості стягнення витрат на навчання; неможливість застосування оскаржуваних порядків до позивача як учасника бойових дій, оскільки відповідно до частини восьмої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на нього поширюються гарантії щодо надання державної цільової підтримки для здобуття професійно-технічної чи вищої освіти; порушення статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини внаслідок стягнення з позивача 342528,72 грн. (грошового, продовольчого та медичного забезпечення, комунальних послуг), позаяк з позивачем розірвано контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України курсантом вищого навчального заклад через його небажання продовжувати навчання; наявність у судах численної кількості справ про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до посвідчення від 30.12.2015 серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №480/5438/19, яке набрало законної сили 24.12.2020, задоволено позовну заяву Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти в розмірі 338.998,92 грн.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 у справі №480/5438/19, залишеною без змін ухвалою Верховного Суду від 21.04.2021, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №480/5438/19.

Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову від 12.07.2006 №964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти», якою відповідно до статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» затверджено «Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти» (Порядок №964).

Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 оприлюднена в Урядовому кур`єрі 21.07.2006 №134, в Офіційному віснику України 26.07.2006, №28, набрала чинності 21.07.2006.

До постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 вносились зміни згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 06.08.2008 №696, від 23.10.2013 №773, від 02.09.2020 №779.

Порядком №964 (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) установлено:

механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (витрати);

витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ та Службі зовнішньої розвідки (пункт 2);

відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки (пункт 3).

розрахунок фактичних витрат здійснюється закладом вищої освіти згідно з нормами утримання курсантів (пункт 4);

витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у заклад вищої освіти, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк; особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», - за весь період навчання (пункт 5);

витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби (пункт 6);

у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7);

сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ та Служби зовнішньої розвідки (пункт 8);

у разі поновлення особи, що відрахована з закладу вищої освіти або звільнена з військової служби, на посаді курсанта, особи офіцерського складу стягнення суми витрат припиняється. У разі поновлення зазначеної особи на посаду курсанта, особи офіцерського складу після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування нею витрат стягнення їх сум припиняється на підставі вимоги стягувача (пункт 9).

Кабінетом Міністрів України ухвалено постанову від 12.04.2017 №261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» затверджено порядок «Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських» (Порядок №261).

Постанова Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 оприлюднена в Урядовому кур`єрі 20.04.2017 №74, в Офіційному віснику України 25.04.2017, №33, набрала чинності 20.04.2017.

Порядком №261 установлено:

механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (витрати), у разі: дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (пункт 1);

витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС (пункт 2);

відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі. Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи (пункт 3).

витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 4);

після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи. У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася (пункт 5);

особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів. Примірна форма договору затверджується МВС (пункт 6);

сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису МВС (пункт 7).

у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа (пункт 8);

стягнення суми витрат припиняється в разі: поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; повторного прийняття особи на службу в поліцію. Якщо таке поновлення здійснено після відкриття виконавчого провадження щодо відшкодування витрат, стягнення їх суми припиняється на підставі вимоги стягувача (пункт 9);

у разі поновлення на навчанні та (або) на службі в поліції особи, що була відрахована з навчання чи звільнена із служби в поліції незаконно, відшкодовані особою витрати підлягають поверненню їй в повному обсязі на підставі судового рішення чи наказу (пункт 10).

До відзиву додано проекти оскаржуваних постанов Кабінету Міністрів України, проекти змін до постанови від 12.07.2006 №964, пояснювальні записки, довідки про погодження, висновки Міністерства юстиції України за результатами правової експертизи проектів постанов.

Відповідно до пояснювальної записки до проекту постанови від 12.07.2006 №964 необхідність прийняття постанови зумовлена встановленням єдиного порядку відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням і утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту.

У висновку Міністерства юстиції України за результатами правової експертизи проекту постанови від 12.04.2017 №964 зазначено про невідповідність пункту 1 проекту щодо можливості відшкодування витрат, пов`язаних із навчанням курсантами вищого військового навчального закладу, що не відповідає частині першій статті 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», якою встановлено, що підготовка громадян на посади осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи. Також у висновку вказано про невідповідність пункту 9 проекту статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в частині підстав закінчення виконавчого провадження.

За висновком Міністерства юстиції України проект постанови не потребував правової експертизи на відповідність його міжнародним договорам. У висновку наведено зауваження щодо нормопроектувальної техніки.

Згідно з пояснювальною запискою до проекту постанови від 12.04.2017 №261 метою прийняття акта зазначено необхідність визначення механізму відшкодування особами, які навчались на денній формі навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах зі специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у випадках, передбачених частиною четвертою статті 74 Закону України «Про Національну поліцію».

У висновку Міністерства юстиції України за результатами правової експертизи до проекту постанови від 12.04.2017 №261 зазначено про необхідність доопрацювання акту в частині стягнення коштів до спеціального фонду державного бюджету, зроблено висновок про відповідність проекту актам вищої юридичної сили, міжнародним договорам, у тому числі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини, наведено зауваження щодо нормопроектувальної техніки, проект погоджено із зауваженнями.

Відповідно до частин четвертої-п`ятої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) відповідачем опубліковано оголошення про оскарження постанов Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 та від 12.04.2017 №261 Офіційному віснику України 15.12.2020 №98.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Позивачем доказів на підтвердження застосування до нього Порядку №964 чи Порядку №261 не надано.

Як уже вказувалось судом, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №480/5438/19, яке набрало законної сили 24.12.2020, задоволено позовну заяву Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 338.998,92 грн.

Зі змісту рішення суду від 11.03.2020 у справі №480/5438/19 убачається:

наказом начальника Національної академії сухопутних військ від 20.08.2017 №52-КС (по особовому складу) ОСОБА_1 зараховано для потреб Збройних Сил України на перший курс навчання до Національної академії сухопутних військ;

28.08.2017 молодшого сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії та на всі види забезпечення, що підтверджується наказом начальника Національної академії сухопутних військ від 28.08.2017 №217;

28.08.2018 між Міністерством оборони України в особі начальника Національної академії сухопутних військ та молодшим сержантом ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, згідно з пунктом 1 якого ОСОБА_1 зобов`язався, крім іншого, відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані із його утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення закладу;

наказом начальника Національної академії сухопутних військ від 13.11.2019 №97-КС (по особовому складу) із молодшим сержантом ОСОБА_1 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу через небажання продовжувати навчання, відраховано його з числа курсантів у зв`язку із розірванням контракту, звільнено з військової служби у запас;

наказом начальника Національної академії сухопутних військ від 14.11.2019 №298 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ та всіх видів забезпечення, зобов`язано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Національній академії сухопутних військ за період з 28.08.2017 по 14.11.2019 у сумі 342 528,72 грн.;

фактичні витрати, пов`язані з утриманням позивача в сумі 342528,72 грн. підтверджується копією довідки від 14.11.2019 №213 та довідками-розрахунками;

14.11.2019 ОСОБА_1 під підпис ознайомлено із довідкою-розрахунком №213 про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Національній академії сухопутних військ у сумі 342528,72 грн., що підтверджується його підписом на вказаній довідці-розрахунку;

згідно з довідкою Національної академії сухопутних військ від 16.12.2019 №1413 ОСОБА_1 25.11.2019 добровільно частково відшкодовано витрати, пов`язані з його утриманням, у розмірі 3529,10 грн., згідно вказаної довідки станом на 16.12.2019 за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 338.998,92 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів приходить до висновку, що наведені обставини, встановлені рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №480/5438/19, яке набрало законної сили 24.12.2020, не потребують доказуванню в адміністративній справі, що розглядається. При цьому суд ураховує, що такі обставини встановлені стосовно ОСОБА_1 , який є позивачем у розглядуваній справі, в матеріалах судової справи відсутні докази, які б спростовували висновки, яких дійшов Сумський окружний адміністративний суд у рішенні від 11.03.2020 справа №480/5438/19.

З огляду на встановлені рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №480/5438/19 обставини щодо проходження ОСОБА_1 військової служби за контрактом у Збройних Силах України курсантом вищого військового навчального закладу в Національній академії сухопутних військ, які судом визнано преюдиційними, необхідно погодитись з доводами представника відповідача про недоведеність позивачем застосування до нього Порядку №261.

Також позивачем не надано доказів того, що він є суб`єктом правовідносин урегульованих Порядком №261.

Наведене є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання «Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах зі специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 12.04.2017 №261 протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Колегія суддів відхиляє довід позивача, як правову підставу звернення до суду, наявність численних спорів у судах України про стягнення коштів на підставі Порядку №261, оскільки адміністративний суд розглядає спір за позовом особи, яка вважає свої права, інтереси чи свободи порушеними та не уповноважений захищати права, інтереси чи свободи інших осіб, які не є учасниками спору, лише на підставі припущень позивача.

Разом з тим, зважаючи на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №480/5438/19, суд доходить висновку про застосування до позивача Порядку №964, відповідно в позивача виникло право на його оскарження за правилами статті 264 КАС України.

Підставами позову визначено невідповідність Порядку №964 нормам Конституції України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 статті 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) актів Кабінету Міністрів України.

Статтею 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII установлено, що: Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження (частина перша); Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (частина друга); Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України (частина третя).

Отже, за змістом наведених норм, повноваженнями вирішувати питання про відповідність Конституції України (конституційність) постанов Кабінету Міністрів України наділений Конституційний Суд України.

Відтак колегія суддів відхиляє усі доводи позивача щодо невідповідності Порядку №964 Конституції України, оскільки окружний адміністративний суд не наділений такою компетенцією.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 убачається, що її ухвалено на підставі статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (зі змінами), за частиною десятої якої курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

З огляду на таке правове регулювання, суд доходить висновку про наявність у Кабінету Міністрів України повноважень ухвалювати оскаржуваний Порядок №964, в якому визначено порядок відшкодування (добровільно, за рішенням суду) та умови, якими визначено з чого складаються витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти.

Колегія суддів зазначає, що підставами позову визначено невідповідність Порядку №964 вимогам Цивільного Кодексу України (ЦК України).

Зокрема, позивач указав про неможливість повернення грошового забезпечення як безпідставно набутого мана згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, за якою не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Вважає наведені доводи позивача необґрунтованими, позаяк предметом регулювання вказаної норми є неможливість повернення набутих безпідставно коштів, у тому числі заробітної плати, за відсутності рахункової помилки з і недобросовісності з боку набувача.

Предметом регулювання Порядку №964 є відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти. В даному випадку йдеться не про безпідставно набуті кошти, а про відшкодування витрат за певних умов. Тобто кошти, які мають бути повернуті, виплачувались правомірно.

Також позивачем вказано частину першу статті 1227 ЦК України, відповідно до якої суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Наведена норма також зазначена позивачем помилково, оскільки не стосується питань проходження служби курсантами, їх грошового забезпечення чи відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти. Зазначеною норму врегульовано питання щодо складу спадщини.

Підставами позову визначено невідповідність Порядку №964 вимогам законів України «Про освіту» від 05.09.2017 №2145-VIII (змінами) та «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII (зі змінами).

Згідно з абзацом дев`ятим статті 21 Закону України «Про освіту» особи, які здобувають військову освіту в закладах спеціалізованої освіти військового (військово-спортивного) профілю, безоплатно забезпечуються місцями у гуртожитках, харчуванням, спеціальним одягом та стипендіями згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, мають право на отримання академічних та соціальних стипендій у встановленому законодавством порядку (частина друга); студентам (курсантам) закладів вищої освіти, які мають право на отримання соціальної стипендії і набувають право на отримання академічної стипендії, надається один вид стипендії за їхнім вибором (абзац четвертий статті частини четвертої).

За змістом пункту 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Отже, у Порядку №964 відсутні норми, які передбачають відшкодування стипендії, тому доводи позивача в частині обмеження оскаржуваним актом права на забезпечення стипендією є помилковими.

Щодо наявності в позивача статусу учасника бойових дій, то колегія суддів, що статтею 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII не встановлено виключень щодо осіб з таким статусом.

Також суд відхиляє довід про дисркимінаційність оскаржуваного Порядку №964, оскільки він застосовується до чітко визначеної категорії осіб без зазначення інших індивідуальних ознак, що дало б суду підстави для висновку про виокремлення певної категорії за визначеними ознаками.

У позові зазначено про порушення статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За змістом наведеної норми «право мирно володіти своїм майном» не є абсолютним, держава вправі вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. У даному випадку статтею 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено коло осіб та передбачено випадки можливого втручання в право мирного володіння майном, Уряду України надано повноваження встановлювати порядку і умов такого втручання.

Отже, ухвалення Кабінетом Міністрів України Порядку №964 не суперечить положення статті 1 Додаткового протоколу. Крім того, таке ухвалення не є втручанням у право позивача мирно володіти майном, таке втручання здійснено рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №480/5438/19.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль