Справа № 120/14725/21-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

05 листопада 2021 р. Справа № 120/14725/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Разом із адміністративним позовом позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити поданий адміністративний позов шляхом зупинення дії наказу начальника Управління Служби безпеки України у Вінницькій області №171-ОС/ДСК від 23.07.2021 року.

Заява позивача про забезпечення позову мотивована тим, що, на переконання позивача, наказ начальника Управління Служби безпеки України у Вінницькій області №171-ОС/ДСК від 23.07.2021 року, має очевидні ознаки протиправності, порушує його права та інтереси, оскільки існує загроза неможливості виконання рішення суду в майбутньому у разі задоволення позову та відновлення прав позивача. Позивач наголошує, що, на його думку, не забезпечення позову може значно ускладнити чи взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, у разі скасування наказу, що оскаржується.

Розглядаючи подану заяву суд керується таким.

За правилами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 2 статті 154 КАС України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Відтак, розгляд заяви про забезпечення позову в судовому засіданні здійснюється виключно у разі, якщо матеріали адміністративної справи та заяви про забезпечення позову перешкоджають можливості об`єктивного розгляду заяви без участі сторін.

Проте, у даному випадку, ознайомившись з матеріалами адміністративного позову та заяви про забезпечення позову, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи.

Надаючи оцінку доводам заяви позивача про забезпечення позову та визначаючись щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить із наступного.

Відповідно до вимог статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Згідно з частиною другою статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів частин четвертої, п`ятої, шостої статті 154 КАС України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У пункті 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" зазначається, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що законодавець встановив наступні підстави для постановляння ухвали про забезпечення позову у справі: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; захист прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; наявні ознаки очевидної протиправності оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності.

Також, згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Разом з тим, необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. При цьому заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд зазначає, що у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою та надати докази на підтвердження існування обставин, що є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а не припущень щодо можливих порушень прав позивача чи завдання йому матеріальних збитків.

Вирішуючи подану заяву, суд зауважує, що доводи заяви позивача про забезпечення позову загалом зводяться до неправомірності прийняття наказу начальника Управління Служби безпеки України у Вінницькій області №171-ОС/ДСК від 23.07.2021 року, що фактично є предметом позову в даній справі, а надання оцінки вказаному наказу при вирішенні питання про забезпечення позову не відповідає меті інституту забезпечення позову.

Суд зазначає, що вирішення питання правомірності оскаржуваного рішення індивідуальної дії можливе лише за наслідком з`ясування усіх фактичних обставин справи при розгляді її по суті, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності. Тобто, суд вважає, що вирішення такого питання є фактично вирішенням спору по суті, що є неприпустимим при вирішенні заяви про забезпечення позову.

В той же час, інші доводи позивача фактично зводяться до зазначення певних незручностей, які позивач, на його думку, може понести у випадку реалізації оскаржуваного наказу, а саме, що позивач змушений буде проживати в іншому місті, окремо від сім"ї, що може позначитися на морально - психологічному стані сім"ї.

Щодо вказаних доводів суд зауважує, що позивач є військовослужбовцем, проходить військову службу за контрактом в Управлінні Служби безпеки України у Вінницькій області, а тому повинен бути обізнаний про відповідні вимоги та можливі певні обмеження, зокрема щодо можливого переведення на службу в іншу місцевість. Крім того, суд зауважує, що таке переведення позивача відбулося в межах населених пунктів Вінницької області.

Доводи позивача, що внаслідок реалізації оскаржуваного наказу про переведення позивач буде позбавлений можливості конфіденційного спілкування з своїми адвокатами, які здійснюють його захист в рамках кримінального провадження №127/13972/17, суд також вважає недоречними, оскільки судом не встановлено будь - яких перешкод щодо спілкування позивача з обраними ним адвокатами за місцем його переведення в м. Ямполі, яке, як вже зазначив суд, теж знаходиться на території Вінницької області.

Підсумовуючи викладене суд зауважує, що доводи позивача в цій частині фактично зводяться до посилань на певні незручності його повсякденного життя, які можуть виникнути внаслідок реалізації оскаржуваного наказу, проте такі доводи жодним чином не свідчать, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Суд наголошує, що жодного обгрунтованого доводу неможливості виконання рішення суду та відновлення прав позивача, в разі задоволення позову, останнім не наведено.

Отже, розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до висновку про відсутність достатніх та обґрунтованих правових підстав для задоволення вищевказаної заяви, оскільки у заяві про забезпечення позову не доведено та документально не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в забезпеченні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Вінницькій області в адміністративній справі №120/14725/21-а.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна