Справа № 420/15857/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультитранс» (вул. Крупської, 2-В, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область, 67822, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр.-т Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ), Південного Міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультитранс» до Державної служби України з безпеки на транспорті, Південного Міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки згідно з яким позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки від 05 липня 2021 року №288789 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультитранс» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 гривень на підставі абзацу 3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана ним постанова була винесена начальником Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки за результатом розгляду Акту № 290119 від 09.06.2021 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зазначено про надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких передбачений ст.. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: неоформлений протокол перевірки та адаптації тахографа. Вважаючи вищевказану постанову протиправною, позивач звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті зі скаргою на протиправні дії щодо винесення постанови про штраф. У вказаній скарзі позивачем стосовно Акту № 290119 від 09.06.2021 року була висловлена позиція, яка полягає в тому, що з урахуванням здійснення не міжнародного, а внутрішнього перевезення вантажів, уповноважені особи Укртрансбезпеки під час проведення зазначеної перевірки не мали правових підстав для перевірки наявності зазначеного документу, а отже і для складення відповідного акту, з огляду на відсутність будь-яких порушень. Проте, 04.08.2021 року позивач отримав лист Державної служби України з безпеки на транспорті № 4819/3.1/15-21 від 22.07.2021 року у якому було зазначено, що Постанова № 288789 про застосування адміністративно-господарського штрафу від 05.07.2021 року залишається без змін, а скарга без задоволення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що спірна постанова є протиправною з огляду те, що протокол перевірки та адаптації тахографу водій повинен мати у разі здійснення міжнародних перевезень. Позивач же займається лише внутрішніми перевезеннями, відповідно не повинен мати у наявності такі документи. Це й стало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, вказаною ухвалою суд витребував від Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки належним чином засвідчені копії доказів, які були підставою для прийняття 05.07.2021 року спірної Постанови № 288789.

Відповідач Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки отримав кореспонденцію суду 16.09.2021 року, а саме копію ухвали суду про відкриття провадження по справі та про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, копію позовної заяви з додатками. Разом з тим, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та станом на день ухвалення рішення витребувані судом докази не надав.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

09.06.2021 року на а/д М-05 Київ-Одеса уповноваженими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки було проведено перевірку (направлення на перевірку № 026485 від 08.06.2021 року) транспортного засобу марки VOLVO реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом Н/Причіп-контейнеровоз-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , що належить та використовується позивачем. Виявлено порушення Закону надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, визначених ст. 48 Закону, а саме без оформлення протоколу перевірки та адаптації тахографу до транспортного засобу.

Вказане порушення зафіксовано відповідним Актом № 290119 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Відповідач повідомляв позивача про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, призначене на 05.07.2021 року.

Позивач 05.07.2021 року подав до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки заяву-заперечення в якій заперечував проти порушення та просив прийняти рішення за його відсутності.

05.07.2021 року, за результатом розгляду справи, відповідачем прийнято спірну Постанову № 288789 про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону на позивача накладено штраф у сумі 1700 грн. 00 коп.

Позивач оскаржив вищезазначену постанову в адміністративному порядку, проте 22.07.2021 року скарга залишена без задоволення, а постанова без змін.

Не погоджуючись із правомірністю вказаної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Спірні правовідносини врегульовані Законом №2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт», Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 року, Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 року, Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року.

Згідно з абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

П. 1, пп. 2, 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (далі - Положення), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п. 8 Положення).

Відповідно до п. 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року (далі - Порядок № 1567) органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно із п. 14, 15 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

У відповідності до п. 1.1. Положення воно розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

П 1.3. Положення визначено, що воно поширюється на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до вимог п. 6.1. Положення, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. № 385 (далі Інструкція № 385) її розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «;Про дорожній рух».

Вказана Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

За визначеннями, наведеними у пункті 1.4 Інструкції № 385, контрольний пристрій (тахограф) - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; перевізники - суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пунктів 2.6, 2.7 Інструкції № 385 пункти сервісу тахографів (ПСТ) виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку І. ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних. Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

П. 1.3. Інструкції передбачено, що вона поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до вимог п. 3.1. Інструкції виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.

Згідно п. 3.3. Інструкції водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема, має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

П. 3.6 Інструкції визначено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами.

Отже, виходячи з системного аналізу Інструкції № 385, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу є документом, який повинен мати водій транспортного засобу, що обладнаний тахографом, у разі якщо такий автомобіль використовується для перевезень пасажирів та/або вантажів суб`єктом господарювання, що провадить діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі)

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз наведених норм доводить, що державному контролю підлягають транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Такий контроль здійснюють уповноважені органи Уктрансбезпеки шляхом проведення перевірок, зокрема, рейдової. Під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених ст. 48 Закону №2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. Законом №2344-ІІІ передбачений невичерпний перелік таких документів, серед необхідних документів, у тому числі, визначений, зокрема, протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу. За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються відповідні адміністративно-господарські штрафи.

В цьому контексті суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу повинен мати лише водій, автомобільний перевізник, який здійснює міжнародні перевезення. При чому такий висновок зроблений позивачем за результатом трактування вимог п. 1.1 Положення та п. 1.1. Інструкції.

Як вже зазначалось, згідно п. 1.1. Положення та п. 1.1. Інструкції визначено, що ці нормативні документи розроблені відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".

При чому позивач не приймає до уваги положення п. 1.3. вказаних нормативних актів про те, що вони поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами та на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на ст. 53 Закону №2344-ІІІ, з огляду на те, що вказана норма Закону міститься у р. IV Міжнародні перевезення пасажирів та вантажів та врегульовує питання організації саме таких перевезень. Таким чином, вказана норма Закону №2344-ІІІ не стосується даної справи.

З матеріалів справи вбачається на підтверджено сторонами під час судового розгляду справи, що позивач здійснює внутрішні автомобільні перевезення вантажу. Транспортний засіб марки VOLVO реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перевірявся та на якому здійснюються вказані перевезення, обладнаний тахографом.

За таких обставин, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом повинен мати при собі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

Отже, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що спірна постанова є правомірною, відповідно позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.. ст. 2, 9, 77, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мультитранс» (вул. Крупської, 2-В, с. Нова Долина, Овідіопольський район, Одеська область, 67822, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр.-т Перемоги, 14, м. Київ, 03135, ), Південного Міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки (вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014) про визнання протиправною та скасування постанови № 288789 про застосування адміністративно-господарського штрафу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.