Справа № 420/14011/20
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/14011/20
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛОГВІ" на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛОГВІ" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області та Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та, з урахуванням ухвали суду про розєднання позовних вимог, просив визнати протиправною та скасувати постанову Управлінням Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25.05.2020 року № 206415, якою на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 грн.

В обґрунтування позову зазначалось, що відповідачем протиправно притягнуто позивача до відповідальності, оскільки в Акті перевірки зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме: надання послуг з перевезення без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», колісний транспортний засіб (далі КТЗ) облаштований повіреним цифровим тахографом, не використовується картка водія без щоденних реєстраційних листків (роздруківок) режимів праці та відпочинку, чим порушено наказ Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 року та наказ Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 року; відсутня товарно-транспортна накладна (далі ТТН), встановленої форми, чим порушено п. 11.1 наказу Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Проте, у відносинах, в межах яких відносно ТОВ «БЕЛОГВІ» складено Акт перевірки та застосовано штраф, останнє не було перевізником. Замовником, перевізником та вантажоотримувачем у цих відносинах виступало ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» згідно Договору надання послуг техніки № 0201/20 від 02.01.2020 року, на підставі якого ТОВ «БЕЛОГВІ» надало ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» послуги дорожньо-будівельної техніки без екіпажу. Як вбачається з ТТН, перевезення здійснювалися в середині одного підприємства, в межах його власної господарської діяльності, отже відповідачем невірно було визначено суб`єктний склад правопорушень.

Крім того, на думку позивача, оскільки замовником, перевізником та вантажоотримувачем у відносинах виступало ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ», яке користувалося транспортним засобом на підставі чинного Договору, тому наявність у водія, який здійснював перевезення вантажу на такому транспортному засобі в межах одного суб`єкта господарювання, протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, роздруківки з нього, тощо, не є обов`язковою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одесі в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "БЕЛОГВІ" надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення надано невірну оцінку Договору про надання послуг техніки №0201/20 від 02.01.2020 року, укладеного між ТОВ «БЕЛОГВІ» та ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ».

При цьому, скаржник не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодних документів, передбачених Договором, на підтвердження фактичного його виконання.

Апелянт також акцентує увагу на тому, що за змістом ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть автомобільні перевізники, а не власники транспортних засобів, які на законних підставах надали у користування належний їм на праві приватної власності транспортний засіб. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно, не є суб`єктом відповідальності за цим Законом.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо допущення порушень законодавства про автомобільний транспорт позивачем як автомобільним перевізником не відповідає фактичним обставинам справи. Враховуючи, що на час проведення перевірки позивач не використовував автомобіль для власних потреб та не надавав послуг з перевезення, у його діях відсутній склад правопорушення, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідачами відзивів на апеляційну скаргу до суду не надано.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, 15.04.2020 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Луганській області, за місцем перевірки: а/д Т-1306 - 10 км проведено перевірку транспортного засобу:

марка MAN ТGХ 33.480; KASSBOHRER LB4E;

номерний знак НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ;

серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ;

водій ОСОБА_1 ;

документ, що посвідчує особу водія п/в НОМЕР_5 від 26.12.2017 р.;

що належить ТОВ «Белогві», адреса: м. Одеса, вул. Романа Кармена, 21.

За результатами проведеної перевірки складено Акт № 218196 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. (а.с.31)

У даному акті зазначено, що під час перевірки виявлено порушення:

- наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010 р. у водія т/з, який обладнаний цифровим тахографом не оформлено особової карти водія; роздруківки з цифрового тахографа або наказу МТЗУ № 340 від 09.06.10 р. не оформлено індивідуальної контрольної книжки водія, п. 11.1 Наказу МТЗУ № 363 від 14.10.1997 р. не оформлено документа на вантаж;

- у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 ч. 1 надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначено ст. 48 цього Закону, а саме: роздруківки з цифрового тахографа за 15.04.2020 р. або індивідуальної контрольної книжки водія; ТТН або іншого документа на вантаж згідно чинного законодавства.

Також згідно зі змістом акту, у графі пояснення водія про причини порушень зазначено: «ознакомлен». Зазначений акт підписаний водієм.

25 травня 2020 року в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки в Одеській області О. Гончар, розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт ТОВ «Белогві», місцезнаходження: 65058, м. Одеса, вул. Романа Кармена, 21, код згідно з , ураховуючи те, що ТОВ «Белогві» допущено порушення законодавства про автомобільний транспорт 15.04.20 р., Луганська обл., (Підстава: Акт від 15.04.20 р. № 218196), відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 206415 (а.с.32), якою постановлено стягнути з ТОВ «Белогві» адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 гривень.

Не погоджуючись із постановою Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу № 206415 від 25 травня 2020 року на суму 1700,00 грн., позивач оскаржив її у судовому порядку.

Судом також встановлено, що 2 січня 2020 року між позивачем, як Виконавцем, та ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ», як Замовником, укладено договір надання послуг техніки № 0201/20 (а.с.49-51) про те, зокрема що:

1.1 Виконавець приймає на себе обов`язки з надання послуг дорожньо-будівельної техніки, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги.

Виконавець підтверджує, що залучена ним техніка по цьому Договору належить йому на праві приватної власності.

1.2 Для виконання робіт за цим Договором техніка надається Виконавцем відповідно до Заявок Замовника. Заявки можуть надаватися в один з таких способів: в телефонному режимі (в усній формі), факсовим відправленням, за допомогою електронної пошти шляхом направлення скан копії заявки на електронну пошту, але з подальшим направленням письмової заявки поштовим відправленням на адресуВиконавця, вказану в Розділі 8 Договору або вручатися особисто уповноваженій особі Виконавця. Бажана форма заявки письмова.

1.3 За домовленістю сторін техніка надається Замовнику без екіпажу.

1.4 Фактичний об`єм та загальна вартість наданих за цим Договором послуг визначається згідно Актів наданих послуг на підставі наряд-завдань.

1.5 Послуги вважаються наданими Виконавцем з моменту узгодження обома Сторонами відповідного Акту наданих послуг.

3.3 Підставою для оплати наданих послуг є Акт наданих послуг або Акт звірки взаємних розрахунків підписаний обома Сторонами.

7.4 Будь-які зміни або доповнення до цього Договору вносяться виключно в письмовій формі, скріпляються підписами уповноважених осіб і печатками Сторін.

Відповідно до товарно-транспортної накладної ТОВ «Автомагістраль-Південь» № 262 від 16 квітня 2020 року (оформлена, зокрема, на виконання наказу Міністерства інфраструктури України № 26 від 27.01.2016 р. (зареєст. у Мінюсті України 16.02.2016 р. за № 240/28370)) (а.с.56), зокрема:

- автопідприємство: ТОВ «Автомагістраль-Південь»;

- замовник: ТОВ «Автомагістраль-Південь»;

- вантажовідправник: ТОВ «Автомагістраль-Південь»;

- вантажоодержувач: ТОВ «Автомагістраль-Південь»;

- марка та № ТЗ: MAN ВН 06-08 МО;

- пункт навантаження: ГСУ м. Рубіжне, Луганська область;

- пункт розвантаження: а/д Т-13-06 Сєвєродонецьк Новоайдар, у Луганській області;

- найменування вантажу: автогрейдер;

- кількість вантажу: 1 т;

- кількість рейсів: 1;

- ПІБ, підпис водія: Бабинін Р.С.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копію, зокрема Додаткової угоди № 1 від 3 червня 2020 р. до Договору надання послуг техніки № 0201/20 від 02.01.2020 р. (а.с.52), відповідно до якої:

- п. 1.1 Договору викладено у наступній редакції: «Виконавець приймає на себе обов`язки з надання послуг дорожньо-будівельної та транспортної техніки, надалі «техніка», а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги»;

- дана Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання Сторонами та є невід`ємною частиною Договору надання послуг техніки № 0201/20 від 02.01.2020 р.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду представником відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області суду також надано копії, зокрема (а.с.111зв.-112):

- Запрошення позивача на 25.05.2020 року з 14.00 до 17.00 на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та / або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення та доказів його надіслання поштою 13.05.2020 року.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає, а викладені у апеляційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України «Про автомобільний транспорт»; Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 року (Порядок № 1567); Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363 (далі Правила № 363); Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 року № 385, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.10.2010 року за № 946/18241 (далі Інструкція № 385); Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 року № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 року за № 811/18106 (далі Положення № 340).

За приписами ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначено Порядком № 1567.

Пунктами 2, 3 Порядку № 1567 визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Абзацом 1 пункту 4 Порядку № 1567 встановлено, що державний контроль на автомобільному транспорті (далі державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 14 Порядку № 1567 обумовлено, що рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку № 1567 обумовлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Положеннями ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» регламентовано, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

- організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

- здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

- забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

- здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Таким чином, в розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем.

Як визначено частинами 1 та 2 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень (ч. 2 ст. 49 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Разом з тим, порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів визначає Інструкція № 385, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) (п. 1.3. Інструкції № 385).

Пунктом 1.4. Інструкції № 385 визначено поняття термінів, зокрема:

- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;

- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі ЄУТР).

Пунктом 2.4. Інструкції № 385 встановлено, що транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1-2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.

Пунктом 3.3 Інструкції № 385 зазначено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 року № 340, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.

Пунктами 6.1., 6.2. та 6.3. Положення № 340 передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни. Водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, повинен мати при собі заповнені тахокарти, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом, а у разі керування транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, водій веде індивідуальну контрольну книжку водія.

За відсутності документів, зокрема, в даному випадку, роздруківки даних роботи тахографа та особистої картки для цифрового тахографу, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, до осіб, які здійснюють перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Положеннями ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Висновок до якого дійшла колегія суддів, відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 11.02.2020 року по справі № 820/4624/17.

Матеріалами справи встановлено, що зупинений посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Луганській області транспортний засіб марки MAN ТGХ 33.480; KASSBOHRER LB4E, номерний знак НОМЕР_6 ; НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , був обладнаний цифровим тахографом.

Під час перевірки у водія бабині на Р.С. були відсутні роздруківка даних роботи тахографа, що свідчило про невикористання водієм особистої картки до цифрового тахографа, які відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 3.3. Інструкції № 385 повинні знаходитись у водія і повинні надаватись для перевірки.

Стосовно доводів апеляційної скарги ТОВ «БЕЛОГВІ», що останнє не є суб`єктом відповідальності у цій справі, оскільки не було перевізником та не користувався транспортним засобом в момент його зупинення уповноваженими особами, то колегія суддів зазначає наступне.

Автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами (ст. 1 Закон України «Про автомобільний транспорт»).

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Так, позивач посилається на Договір про надання послуг техніки № 0201/20 від 02.01.2020 року, укладеного між ТОВ «БЕЛОГВІ» та ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ», на підставі якого позивачем надано ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» послуги дорожньо-будівельної техніки без екіпажу, а також складену ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» товарно-транспортну накладну за № 262 від 16.04.2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Договір про надання послуг техніки № 0201/20 від 02.01.2020 року не може слугувати належним доказом використання транспортного засобу марки MAN ТGХ 33.480; KASSBOHRER LB4E, номерний знак НОМЕР_6 ; НОМЕР_2 , саме ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» в якості автомобільного перевізника, оскільки предметом цього Договору є надання послуг дорожньо-будівельної техніки, проте умовами Договору не передбачено, яка саме дорожньо-будівельна техніка є предметом цього договору, зокрема, ТЗ марки MAN ТGХ 33.480; KASSBOHRER LB4E, номерний знак НОМЕР_6 , НОМЕР_2 .

Більш того, на переконання колегії суддів, транспортний засіб марки MAN ТGХ 33.480; KASSBOHRER LB4E номерний знак НОМЕР_6 , НОМЕР_2 неможливо віднести до дорожньо-будівельної техніки, оскільки позивачем таких доказів надано не було.

Також, судом встановлено що автомобіль MAN ТGХ 33.480; KASSBOHRER LB4E є спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач - Е.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що транспортний засіб марки MAN ТGХ 33.480; KASSBOHRER LB4E, номерний знак НОМЕР_6 , НОМЕР_2 , було надано ТОВ «БЕЛОГВІ», як власником вказаного ТЗ, до ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» саме на виконання умов Договору про надання послуг техніки № 0201/20 від 02.01.2020 року.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги Додаткову угоду № 1 від 03.06.2020 року до Договору надання послуг техніки № 0201/20 від 02.01.2020 року, на підставі якої викладено п. 1.1. Договору в новій редакції, з тих підстав, що Додаткову угоду укладено вже після виявлення правопорушення та прийняття оскарженої постанови, оскільки умови Договору на виявлення правопорушення та прийняття оскарженої постанови діяли у попередній редакції та були незмінні.

Колегія суддів не приймає до уваги надані позивачем до апеляційної скарги додаткові докази на підтвердження виконання Договору надання послуг техніки №0201/20 від 02.01.2020 року, а саме: Акти надання послуг за № 241 від 31.03.2020 року та за № 400 від 30.04.2020 року, а також Наказ ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» за № 0604/20 від 06.04.2020 року про закріплення відповідального з експлуатації автомобіля, оскільки зазначені докази не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Наведені апелянтом аргументи щодо їх ненадання суду першої інстанції колегія суддів вважає недоречними, оскільки доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В даному випадку апелянт заперечує факт того, що він у виниклих правовідносинах виступав в якості авто перевізника, проте тільки в апеляційній інстанції подає доказ про закріплення водія ОСОБА_1 відповідальним з експлуатації ТЗ марки MAN ТGХ 33.480, номерний знак НОМЕР_6 (спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач - Е), що вбачається з наказу ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» за № 0604/20від 06.04.2020 року.

Таким чином, надані до суду апеляційної інстанції докази є сумнівними відносно їх достовірності та належності, так як цей наказ не було надано посадовим особами Управління Укртрансбезпеки у Луганській області під час проведення перевірки транспортного засобу, так же не було надано до суду першої інстанції.

Щодо Акту надання послуг за № 400 від 30.04.2020 року, то останній укладений вже після виявлення правопорушення.

З приводу ТТН за № 262 від 16.04.2020 року, складену ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до Правил № 363, товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Пунктом 11.1. Правил № 363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Дослідженням товарно-транспортної накладної встановлено, що в ній відсутня інформація про найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника, натомість міститься інформація про автопідприємство, в графі якій зазначено ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ».

При цьому, при оформленні ТТН без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до Правил № 363, найменування Перевізника, Замовника, Вантажовідправника, Вантажоодержувача є самостійною (окремою) інформацією, яка має бути у наявності у такій ТТН.

З аналізу вказаної ТТН в межах спірних правовідносин вбачається її невідповідність вимогам п. 11.1. Правил № 363, оскільки в ній відсутня відомість про Перевізника, відповідального за перевезення вантажів автомобільним транспортним засобом, що виключає можливість ідентифікувати цю особу.

Крім того, як вбачається з Акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржену постанову, у графі пояснення водія про причини порушень наявний підпис. Зазначений акт підписаний водієм ОСОБА_1 .

Жодних зауважень у поясненнях водія про причини порушень, зокрема, що не було прийнято до уваги, було проігноровано надані ТТН та документи, на підставі яких ТОВ «АВТОМАГІСТРАЛЬ-ПІВДЕНЬ» користується зазначеними транспортним засобом, тощо водієм в Акті перевірки не зазначено.

Таким чином, враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що перевезення товару здійснювалося транспортним засобом, власником якого є ТОВ «БЕЛОГВІ», який в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт» є автомобільним перевізником.

Відсутність відомостей про позивача в ТТН за № 262 від 16.04.2020 року не спростовує факт здійснення перевезення станом на 16.04.2020 року транспортним засобом, власником якого є позивач, у зв`язку з чим відповідачем вірно визначено позивача як суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність в його діях складу правопорушення, так як позивач не використовував автомобіль для власних потреб та не надавав послуг з перевезення на час проведення перевірки, оскільки зазначене спростовується встановленими обставинами по справі та не відповідає дійсності.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЕЛОГВІ" залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець