Справа № 160/13665/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
11.08.2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% грошового забезпечення, за кожен рік календарної вислуги років, яка складає 25 років 01 місяць 12 днів;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % грошового забезпечення, за кожен рік календарної вислуги років, яка складає 25 років 01 місяць 12 днів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 13.09.2021 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач при звільненні його з військової служби не виплатив одноразову грошову, як особі, що при попередньому звільненні не набула права на отримання такої допомоги, за наявності вислуги більше 10 років, відповідно до частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду з даним позовом.
06.09.2021 року відповідачем подано письмовий відзив на позов, у якому проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що на момент звільнення з лав Міністерства внутрішніх справ ОСОБА_1 мав повні 19 років вислуги, відповідно набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, отже, з передбачених законом підстав при звільненні 07.05.2021 року не набув право на отримання такої грошової допомоги.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2021 року №99 молодшого сержанта ОСОБА_1 - начальника 2-ї радіостанції взводу Військової частини НОМЕР_1 , звільнено з військової служби у запас за пунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з 07 травня 2021 року виключено зі списків особового складу частини, знято зі всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Саксаганського РТЦК та СП м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Зазначеним наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2021 року №99 визначено, що вислуга років у Збройних Силах України ОСОБА_1 становить: календарна - 25 років 03 місяці 17 днів, пільгова 03 роки 02 місяці 22 дні.
Одночасно, при звільненні ОСОБА_1 було виплачено премію за особливий внесок у загальні результати служби за період з 01.05.2021 року по 07.05.2021 року, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% місячного посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01.05.2021 року по 07.05.2021 року, грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2021 рік, та додаткову відпустку з 2017 року по 2021 рік, виплачено грошуву компенсацію вартості за неотримане речове майно, про що також зазначено у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2021 року №99.
21.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив здійснити виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% грошового забезпечення за кожний рік календарної вислуги років, яка складає 25 років 01 місяць 12 днів.
До рапорту був долучений розрахунок від 04.03.2021 року №362 відділу соціального забезпечення та контролю соціальних виплат ФЕУ КСВ ЗС України станом на 02.03.2021 року.
Листом від 29.04.2021 року за №537 Військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено у рапорту, оскільки на момент звільнення з лав Міністерства внутрішніх справ України мав повні 19 років вислуги, відповідно набув право на отримання грошової допомоги при звільненні, однак з передбачених законом підстав, не набув право на виплату такої допомоги, у зв`язку з чим Військовою частиною НОМЕР_1 буде нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повних 6 років служби.
Позивач вважає, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні, без урахування періодів попередньої служби є протиправною, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до п. 1 частини 1статті 3 вказаного Закону, його дія поширюється, зокрема, на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Так, статтею 15 Закону №2011-XII встановлені умови виплати одноразової грошової допомоги.
Зокрема, ч. 2 цієї статті передбачено, що військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Таким чином, при повторному звільненні попередній період служби до вислуги років для отримання одноразової грошової допомоги не зараховується. Такий період зараховується лише тим особам, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Аналогічні приписи містяться у пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».
З аналізу статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Постанови №393 від 17 липня 1992 року №393 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.
При цьому, обов`язковою умовою для такої виплати є наявність у військовослужбовця вислуги 10 років з дня його останнього зарахування на службу, оскільки саме від наявності вислуги у зазначеній кількості років та підстав звільнення військовослужбовця залежить розмір одноразової грошової допомоги, яка підлягає до виплати при повторному звільненні зі служби.
Отже, положеннями статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Постанови №393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, а саме не набуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.
З огляду на викладене, у разі якщо особа, при попередньому звільненні набула право на отримання такої допомоги, такий період не враховується при виплаті грошової допомоги при наступному звільненні.
Отже, спірним у даній справі є наявність у позивача права на отримання грошової допомоги при звільненні у 2021 році з урахуванням попереднього терміну служби в Міністерстві внутрішніх справ України.
Під час розгляду справи судом встановлено, що при попередніх звільненнях в інших місцях служби одноразова грошова допомога позивачу не виплачувалась.
Як вбачається з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2021 року №99 вислуга років позивача у Збройних Силах України становить: календарна - 25 років 03 місяці 17 днів, пільгова 03 роки 02 місяці 22 дні, загальна 28 років 06 місяців 09 днів.
Однак, факт невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні вперше не завжди є підтвердженням того, що військовослужбовець не набув права на таку виплату, оскільки нормами ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ визначені випадки, коли одноразова грошова допомога при звільненні зі служби не виплачується. Тобто, у випадках, наведених у ч.3 ст.9 Закону №2262-ХІІ, військовослужбовець може і набути права на одноразову грошову допомогу при звільненні, однак така допомога йому не виплачується з огляду на підставу його звільнення.
У свою чергу, відповідач, не заперечуючи наявність у позивача загальної вислуги у календарному обчисленні 28 років 06 місяців 09 днів, вказує на те, що на момент звільнення з лав Міністерства внутрішніх справ позивач мав повні 19 років вислуги, відповідно набув право на отримання грошової допомоги при звільненні, однак, з передбачених законом підстав, не набув права на виплату такої допомоги, оскільки його звільнено зі служби за порушення дисципліни.
З приводу такої позиції відповідача суд зазначає наступне.
Згідно із ч.3 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (в редакції на час звільнення позивача у 2013 році) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується.
Отже, вказаною нормою права визначено вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги.
За позицією відповідача звільнення позивача у 2013 році, у зв`язку з порушенням дисципліни, охоплюється поняттям «службова невідповідність», яке наведено в ч.3 ст.9 Закону № 2262-ХІІ.
З такою позицію відповідача погодитися не можливо з огляду на те, що Закон України «Про Національну поліцію» розрізняє такі підстави для звільнення як: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та через службову невідповідність (ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію»).
Тобто, вказані підстави звільнення є різними, а їх ототожнення відповідачем, з метою застосування положень ч.3 ст.9 Закону № 2262-ХІІ, не узгоджується з положеннями Закону України «Про Національну поліцію».
Таким чином, суд не погоджується з позицією відповідача про те, що позивач, під час попереднього звільнення з органів внутрішніх справ, не набув право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки його звільнено зі служби за порушення дисципліни.
Викладені судом висновки узгоджуються з практикою, зазначеною у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 року у справі №340/618/21.
Як зазначено вище ч. 1 ст. 9 даного Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік підстав звільнення, які дають право для виплати одноразової грошової допомоги і такої підстави звільнення, за якої позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у 2013 році, вказана норма права не містила.
Отже, при попередньому звільненні позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги.
У свою чергу, як передбачено ч.6 ст.9 Закону № 2262-ХІІ, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Таким чином, оскільки позивач під час попереднього звільнення набув право на отримання одноразової грошової допомоги, то в силу положень ч.6 ст.9 Закону № 2262-ХІІ він не має права на отримання такої допомоги при звільненні за увесь період його календарної служби.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно, на підставі та в межах наданих повноважень нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за період його календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попереднього служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання оскаржуваної бездіяльності відповідача протиправною.
Відповідно, відсутні правові підстави для зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - 25 років 01 місяць 12 днів, оскільки така вимога є похідною від першої.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправності бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з у рахуванням періоду його служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець