Справа № 280/781/21
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А Д У М К А
судді Третього апеляційного адміністративного суду Чумака С.Ю. у справі № 280/781/21 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні
03 листопада 2021 року Справа № 280/781/21
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року (повний текст виготовлений 3 листопада 2021 року) залишено без змін рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 280/781/21, яким частково задоволений позов ОСОБА_1 , а саме:
- визнано протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку.
Стосовно зазначеного судового рішення відповідно до частини 3 статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України висловлюю окрему думку.
Підставою задоволення позову суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, зазначив положення статті 44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.
При цьому, суди, з посиланням на відповідні постанови Верховного Суду дійшли висновку, що ч. 5 ст. 51 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII Про прокуратуру та ч. 4 ст. 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а, отже, не заборонено застосування положень ст. 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
З такими висновками не згоден з огляду на таке:
1. погоджуючись з тим, що трудове законодавство, а саме Кодекс законів про працю України, підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального закону не врегульовані спірні правовідносини або коли про застосування приписів трудового законодавства прямо йдеться у спеціальному законі, вважаю необхідним зазначити, що процедура проходження прокурорами атестації, а також звільнення прокурорів у випадку неуспішного її проходження чітко і детально врегульована у розділі ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX і виплата вихідної допомоги при звільненні за цією підставою не передбачена.
Оскільки виплата вихідної допомоги зв`язку зі звільненням є частиною процедури звільнення, то відсутні підстави стверджувати, що спірні правовідносини не врегульовані спеціальним законодавством.
Натомість, спірні правовідносини чинним законодавством врегульовані і таке регулювання виплату вихідної допомоги у випадку неуспішного проходження прокурором атестації не передбачає.
2. статтею 44 КЗпП України не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні особи у зв`язку з неуспішним проходженням нею атестації.
Апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури та без змін рішення суду першої інстанції, по суті погодився з висновком останнього, який ототожнив підставу для звільнення позивача з підставою, передбаченою пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, зазначивши, що позивач була звільнена у зв`язку з реорганізацією чи ліквідацією органу прокуратури.
Натомість, такий висновок суду суперечить численним правовим висновкам Верховного Суду у справах про поновлення на роботі прокурорів, звільнених за наслідками проведення атестації після запровадження реформи органів прокуратури Законом № 113.
Так, зокрема у постановах від 21 вересня 2021 року у справах № 200/5038/20 та № 160/6204/20 Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для звільнення прокурора у спірних правовідносинах були не реорганізація чи ліквідація органу прокуратури, а неуспішне проходження таким прокурором атестації, у зв`язку з чим п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 не є застосовним для спірних правовідносин, зокрема і в питанні підстав для звільнення.
Отже, навіть якщо погодитися з висновком суду щодо можливості застосування положень ст. 44 КЗпП України, підстави для виплати вихідної допомоги все одно відсутні, оскільки позивач звільнена у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, а не у зв`язку з реорганізацією чи ліквідацією органу прокуратури, як вважали і суд першої, і суд апеляційної інстанції.
3. стаття 44 КЗпП України передбачає виплату вихідної допомоги при звільненні особи за конкретним і виключним переліком підстав і статей, при цьому, ні Закону № 1697, ні Закону № 113, відповідно до яких позивач звільнений з органів прокуратури, в цьому переліку немає;
4. стаття 44 КЗпП України передбачає виплату вихідної допомоги при звільненні особи з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, проте позивач за жодною з цих підстав не звільнявся, а звільнений на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113 та пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697;
5. відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, орган державної влади повинен діяти згідно з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, а не відповідно до «принципу свободи», за яким «дозволено робити все, що не заборонено законом».
У відносинах між державою та особою «принцип свободи» притаманний саме і лише особі, натомість держава повинна діяти чітко в межах, які приписує їй законодавство.
У зв`язку з цим висновки суду навіть із посиланням на відповідні постанови Верховного Суду, що відповідач мав застосувати при звільненні позивача приписи статті 44 КЗпП України, оскільки це не заборонено чинним законодавством, є помилковими.
6. посилання суду на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 823/276/16 та від 8 жовтня 2019 року у справі № 823/263/16, є помилковими, оскільки за змістом цих постанов працівник прокуратури у зазначених справах був звільнений з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п. 1 ст. 40 КЗпП України саме у зв`язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури, про що безпосередньо зазначено в наказах про звільнення, тоді як у справі, яка переглядається апеляційним судом, п. 1 ст. 40 КЗпП України, як і реорганізація органу прокуратури, у наказі про звільнення позивача підставою такого звільнення не зазначені, а відповідно і не були підставою такого звільнення. Крім того, позивачі у вказаних справах були звільнені з органів прокуратури не у зв`язку з реформуванням органів прокуратури, запровадженим Законом № 113. Отже, обставини цих справ не є тотожними, а тому зазначені вище постанови Верховного Суду у цій справі застосуванню не підлягають.
Таким чином, враховуючи, що позивач звільнена з органів прокуратури у зв`язку з неуспішним проходженням атестації, а Закони № 1697 та № 113, якими врегульована процедура звільнення прокурорів за таких обставин, як і ст. 44 КЗпП України, на яку безпідставно послався апеляційний суд, не передбачають виплату вихідної допомоги особі у зв`язку з такою підставою звільнення, апеляційна скарга Запорізької обласної прокуратури підлягала задоволенню, а рішення суду скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Суддя С.Ю. Чумак