Справа № 300/2415/21
Суддя: Біньковська Н.В.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" листопада 2021 р. справа № 300/2415/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Біньковської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 258367,05 грн.,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2018 по 11.05.2021 в розмірі 258367,05 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно, в порушення норм статей 116, 117 КЗпП України, відмовив у нарахуванні і виплаті середнього заробітку за час затримки виплат належних йому при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 14.05.2018 по 15.11.2018, індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зазначає, що фактичний розрахунок проведений відповідачем не 15.11.2018 у день виключення із списків Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а 11.05.2021, зокрема, на підставі рішень суду, 29.04.2021 та 11.05.2021 виплачено заборгованість в сумі 5478,95 грн. і 4798,50 грн., відповідно.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки скористався правом подання відзиву на позов, в якому стосовно задоволення позову заперечує. Зазначає, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, тому передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Зауважує, що виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили військову службу не передбачена, а дія норм КЗпП України на них не поширюється (а.с.36).
Позивач скористався правом подання відповіді на відзив, в якій не погоджується із доводами відповідача з підстав аналогічних позовній заяві (а.с.41).
Заяв про розгляд справи з викликом сторін суду не надходило. У відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Наказом військового комісара Івано-Франківського обласного військового комісаріату №226 від 15.11.2018, ОСОБА_1 звільненого відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », виключено із списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення (а.с.12).
За змістом вказаного наказу, при виключенні ОСОБА_1 зі списків особового складу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, визначено виплатити йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 4 (чотири) повні прослужені календарні роки, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 64% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 10% посадового окладу, окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Вважаючи, що станом на день прийняття наказу №226 від 15.11.2018 про виключення зі списків особового складу відповідачем не проведено розрахунку у повному обсязі, ОСОБА_1 звернувся із позовами до суду.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі №300/288/21 визнано протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно. Зобов`язано Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2021 у справі №300/289/21 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за період з 14.05.2018 по 15.11.2018. Зобов`язано Івано-Франківський обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 14.05.2018 по 15.11.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Як зазначає позивач та підтверджено випискою від 24.05.2021 з карткового рахунку позивача про надходження коштів, на виконання вказаних вище рішень суду 29.04.2021, 11.05.2021 відповідачем на банківський рахунок позивача виплачено заборгованість в сумі 5478,95 грн., 4798,50 грн. (а.с.28).

За змістом позовної заяви та відзиву на позов, між сторонами відсутній спір щодо правильності розміру таких виплат та їх дати.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

За змістом статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ні іншими нормативно-правовими актами, які регулювали питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання порушення роботодавцем, строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.

Отже, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі, підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України (надалі також - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

В постанові від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 Великою Палатою Верховного Суду висловлено правову позицію, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як встановлено судом, позивача виключено із списків особового складу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки 15.11.2018.

Під час розгляду адміністративних справ №300/288/21 та №300/289/21 Івано-Франківським окружним адміністративним судом встановлено, що Івано-Франківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки при звільненні ОСОБА_1 з військової служби у запас 15.11.2018 протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та грошову компенсацію за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за період з 14.05.2018 по 15.11.2018.

Остаточний розрахунок з вказаних виплат проведений відповідачем 11.05.2021.

Таким чином, відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку з 16.11.2018 по 11.05.2021. вказаних індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та грошової компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за період з 14.05.2018 по 15.11.2018.

Як зазначено судом вище, стаття 116 Кодексу законів про працю України оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Із змісту вказаних правових норм суд робить висновок, що відповідальність в розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо слідує із статті 117 КЗпП.

Отже, в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум, прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку.

Коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати, застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100 (підпункт «л» пункту 1 цього Порядку).

Згідно з п.2 вказаного Порядку №100 від 08.02.1995, середня заробітна плата за час затримки всіх сум належних на час звільнення виплат, обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Враховуючи, що позивача було виключено із списків відповідача в листопаді 2018 року, то для обчислення середнього заробітку необхідно брати період за вересень-жовтень 2018 року.

Зміст доданих відповідачем до відзиву на позов доказів засвідчує склад грошового забезпечення позивача за останні два місяці, що передують місяцю, в якому відбулось виключення із списків, в загальній сумі 23218,40 грн. Отже, середньоденне грошове забезпечення для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати грошових компенсацій становить 380,63 грн. (23218,40 грн. розділити на 61 календарний день).

Загальний період затримки розрахунку при звільненні у спірному випадку становить 908 календарних днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виплати сум, що належать позивачу до виплати в день звільнення, становить 345612,04 грн. (908х380,63).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Враховуючи встановлені і цій справі обставини, суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки відповідачем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Так, згідно із довідкою-розрахунком №9/2/538 від 15.06.2021, при звільненні з військової служби позивачу виплачено частину грошового забезпечення в загальному розмірі 42915,23 грн. (а.с.38).

Відповідачем 29.04.2021 та 11.05.2021 нараховано та виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в розмірі 4798,50 грн. та грошову компенсацію за невикористані відпустки як учаснику бойових дій в сумі 5478,95 грн. (а.с.28).

Отже, загальна сума грошового забезпечення, що підлягала виплаті позивачу під час звільнення з військової служби становить 53192,68 грн., з яких: грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні 42915,23 грн., що в сукупності становить 80,68% від загальної суми та несвоєчасно виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки та індексацію грошового забезпечення в сумі 10277,45 грн. 19,32% від загальної суми.

Обчислена сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та індексацію грошового забезпечення становить 345612,04 грн.

Суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 66772,25 гривні як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (19,32% від 345612,04 грн.).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, яка, в силу положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

При цьому суд зазначає, що розрахунок належної до стягнення суми судом проведено із розмірів нарахованого грошового забезпечення, без вирахування обов`язкових зборів і платежів.

Підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом судовий збір не сплачувався відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір". Доказів понесення інших судових витрат суду не надано.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Стягнути з Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 листопада 2018 року по 11 травня 2021 року в сумі 66772,25 грн. (шістдесят шість тисяч сімсот сімдесят дві гривні двадцять п`ять копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ),
відповідач Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (код 07742609, вул. Довженка, 21, м. Івано-Франківськ, 76026).

Суддя /підпис/ Біньковська Н.В.