Справа № 120/961/21-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/961/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

02 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

09 серпня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11 серпня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 21.10.2020 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з інформаційним запитом, в якому, окрім іншого, просив виправити помилку допущену у Довідці від 15.08.2018 за №1970 про стаж військової служби його довірителя - ОСОБА_2 та надіслати рекомендованим листом довідку по такій же формі, але станом на 30.09.2020 з виправленням помилки та зазначенням окремо: загальний стаж; періоди зараховані на пільгових умовах; пільговий стаж по календарних датах; пільгова вислуга; загальна вислуга років.

Вказаний інформаційний запит отримано відповідачам 26.10.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 50).

16.11.2020 року відповідач надав відповідь на заяву позивача.

Як вбачається зі змісту листа Військової частини НОМЕР_1 за вих. №1619/157/3429 останній містить відомості лише щодо частини поставлених у запиті від 21.10.2020 питань, а саме з приводу зарахування на облік поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання усієї сім`ї ОСОБА_2 .

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у ненаданні повної відповіді на поставлені у запит від 21.10.2020 питання та не надав запитувану довідку про стаж військової служби прапорщика ОСОБА_2 станом на 30.09.2020 із врахуванням наведених в запиті від 21.10.2020 зауважень та зазначенням відомостей про: загальний стаж; періоди зараховані на пільгових умовах; пільговий стаж по календарних датах; пільгову вислугу; загальну вислугу років, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.5 Закону України "Про інформацію" від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 20 Закону № 2657-XII визначено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч.1 ст.21 Закону № 2657-XII інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 12 Закону № 2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку запитувачем інформації є ОСОБА_1 , який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 , що підтверджується інформаційним запитом про надання інформації від 21.10.2020, а розпорядником інформації Військова частина НОМЕР_1 .

Відповідно до п.6 ч.1 ст.14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації та надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною 2 статті 19 Закону № 2939-VI передбачено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджено, що запит на інформацію від 21.10.2020, в якому позивач, окрім іншого, просив виправити помилку допущену в Довідці від 15.08.2018 за №1970 про стаж військової служби прапорщика ОСОБА_2 та видати виправлену довідку станом на 30.09.2020, відповідачем отримано 26.10.2020 (а.с. 50). Проте, відповідь на поставлене питання позивач станом на час звернення до суду з даним позовом не отримав, а відповідач не надав суду доказів в підтвердження надсилання ОСОБА_1 відповідної Довідки.

Колегія суддів зазначає, що запит позивача на інформацію від 21.10.2020 містить всі необхідні реквізити, передбачені ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Під час розгляду справи судом встановлено, що у відповідь на інформаційний запит від 21.10.2020 відповідач листом від 16.11.2020 за вих. №1619/157/3429 надав відповідь лише на частину поставлених у запиті питань, а саме: з приводу зарахування на облік поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання усієї сім`ї ОСОБА_2 .

Разом з тим, відповідь щодо висвітленого позивачем у запиті від 21.10.2020 питання щодо виправлення помилки допущеної у Довідці від 15.08.2018 за №1970 про стаж військової служби прапорщика ОСОБА_2 відповідачем не було надано.

На спростування вказаних обставин, відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано доказів.

Водночас, в матеріалах справи міститься інформація відповідно до якої, відповідачем 05.04.2021 сформовано запитувану позивачем Довідку за №1289 про стаж військової служби прапорщика ОСОБА_2 станом на 30.09.2020 із врахуванням наведених в запиті від 21.10.2020 зауважень та зазначенням відомостей про: загальний стаж; періоди зараховані на пільгових умовах; пільговий стаж по календарних датах; пільгову вислугу; загальну вислугу років.

В подальшому, відповідачем на електронну пошту суду надіслано сформовану 15.05.2020 Довідку за №1721 про стаж військової служби прапорщика ОСОБА_2 станом на 30.09.2020 із врахуванням наведених в запиті від 21.10.2020 зауважень та зазначенням відомостей про: загальний стаж; періоди зараховані на пільгових умовах; пільговий стаж по календарних датах; пільгову вислугу; загальну вислугу років.

Досліджуючи зміст вказаних Довідок судом встановлено, що останні містять розбіжності щодо пільгового стажу військової служби прапорщика ОСОБА_2 та, як наслідок, його загального стажу військової служби. Наведені розбіжності у Довідках від 05.04.2021 та від 15.05.2021 позбавляють суд можливості констатувати факт формування відповідачем належної довідки у відповідь на запит позивача від 21.10.2020, адже їх зміст є суперечливим.

Крім того, відповідач не надав суду та матеріали справи не містять доказів надсилання на адресу позивача та отримання останнім, як Довідки від 05.04.2021 за №1289 про вислугу років прапорщика ОСОБА_2 станом на 30.09.2020, що вимагалось ухвалою суду від 29.04.2021, так і доказів надсилання на адресу позивача Довідки від 15.05.2021.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ненадання Військовою частиною НОМЕР_1 на запит позивача від 21.10.2020 запитуваної Довідки про стаж військової служби прапорщика ОСОБА_2 станом на 30.09.2020 є протиправною відмовою суб`єкта владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, суд вважає, що бездіяльність відповідача яка полягає у ненаданні позивачу запитуваної довідки про стаж військової служби прапорщика ОСОБА_2 станом на 30.09.2020 із врахуванням наведених в запиті від 21.10.2020 зауважень є протиправною, а тому, з метою відновлення порушених прав особи, відповідача належить зобов`язати надіслати ОСОБА_2 довідку про стаж військової служби прапорщика ОСОБА_2 станом на 30.09.2020 із врахуванням наведених в запиті від 21.10.2020 зауважень та зазначенням відомостей про: загальний стаж; періоди зараховані на пільгових умовах; пільговий стаж по календарних датах; пільгову вислугу; загальну вислугу років.

Аналізуючи доводи апелянта стосовно стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями, чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як зазначено у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходив, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як стверджує позивач Військовою частиною НОМЕР_1 заподіяно позивачу моральну шкоду, оскільки внаслідок протиправної бездіяльності він зазнав моральних страждань, душевних переживань, а тому оцінює розмір моральної шкоди в сумі 6000,00 грн. Цей розмір позивач вважає достатнім для відновлення фізичного та психологічного стану.

Відповідальність держави за зобов`язаннями визначено у Главі 11 ЦК України та ст. ст. 1173-1175 ЦК України, якими встановлено правило про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі, незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу державної влади посадових чи службових осіб цих органів та шкоди, завданої у результаті прийняття органом державної влади нормативно-правового акта.

Встановивши фактичні обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для стягнення моральної шкоди відсутні, оскільки позивачем не доведено у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України факту заподіяння шкоди законами.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову в частині.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Курко О. П.