Справа № 440/7600/21
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

. 03 листопада 2021 року м. ПолтаваСправа №440/7600/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2021 року позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 141 від 23 квітня 2021 року про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області;

зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 29 січня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на порушення відповідачем його права на отримання у власність земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що позивач реалізував право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, адже за даними Державного земельного кадастру за ним на праві власності зареєстровано земельну ділянку площею 0,3145 га земель сільськогосподарського призначення.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що 29 січня 2021 року позивач звернувся до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства. До заяви додані копії паспорта та ідентифікаційного номера, а також викопіювання з кадастрової карти (плану) із зображенням місця розташування земельної ділянки.

23 квітня 2021 року восьмою сесією восьмого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області ухвалене рішення № 141 "Про відмову у наданні гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства". Мотивуючи відмову відповідач зазначив, що заявник реалізував право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії І-ПЛ №005956.

Не погодившись з цим рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.97 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон №280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність рішення відповідача від 23 квітня 2021 року № 141 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку землевпорядної документації, а тому, виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність спірного індивідуального акта критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач виходив з того, що позивач реалізував своє право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки за нею на праві приватної власності зареєстровано земельну ділянку площею 0,3145 га.

До матеріалів справи залучено копію Державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ПЛ №005956, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 на підставі рішення 12-ї сесії 21-го скликання Ковалівської сільської ради від 16 грудня 1993 року є власником земельної ділянки площею 0,3145 га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства.

Наведені обставини не заперечувались позивачем.

Суд звертає увагу на те, що в силу частини четвертої статті 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Оскільки загаданим вище державним актом на право власності на земельну ділянку підтверджено факт набуття позивачем у власність земельної ділянки з цільовим призначенням саме для ведення особистого селянського господарства, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивач у визначеному законом порядку реалізував право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням.

З урахуванням вимог статей 116, 118, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадяни можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 525/1225/15-ц (провадження №14-6цс19).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом із цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд враховує, що позивачем у ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про протиправність відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою. Зокрема, позивачем не спростовано факт набуття ним права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та, як наслідок, відсутності підстав для отримання у власність земельної ділянки за названим цільовим призначенням в межах норм безоплатної приватизації.

З урахуванням наведеного, зважаючи на доведення належними доказами фактичного існування визначеної відповідачем підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, суд дійшов висновку про правомірність спірного рішення Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Вимога позивача про зобов`язання відповідача надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 23 квітня 2021 року № 141, а тому, виходячи з обставин правомірності зазначеного рішення, підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

. Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (с. Ковалівка, Шишацький район, Полтавська область, 38010, рнокпп НОМЕР_1 ) до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (вул. Гоголя, 26, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область, 37645, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Чеснокова