Справа № 320/429/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/429/21 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, допущену відносно позивача під час визначення розміру пенсії за віком щодо: не зарахування до страхового стажу періоду навчання 23 місяці з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 з 01.07.2013;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з 10.03.2013 позивачу із застосуванням страхового стажу в кількості 33 років 8 місяців (406 місяців) та провести виплату недоплаченої суми пенсії;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає у неврахуванні позивачу величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % та застосування коефіцієнту страхового стажу в розмірі 0,31917 при перерахунку пенсії з 01.07.2013;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з 10.03.2013 позивачу із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % та із застосуванням коефіцієнту страхового стажу в розмірі 0,45675 при перерахунку пенсії з 01.07.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно не зарахував позивачу період навчання 23 місяці з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 до страхового стажу з посиланням на п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, з якого слідує висновок, що до страхового стажу зараховується період навчання в училищах, за законодавством, що діяло раніше, який підтверджується відповідними дипломами. Крім того, позивачем зазначено, що відповідач неправомірно не враховує позивачу величину оцінки одного року страхового стажу 1,35 % та застосовує коефіцієнт страхового стажу в розмірі 0,31917 з посиланням на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом повністю дублюють доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач має статус пенсіонера (як працівник охорони здоров`я) та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію (у сумі 2100,00 грн з 01.05.2020) за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 10.03.2013.

Відповідно до протоколу щодо призначення/перерахунку пенсії, що долучений до матеріалів позовної заяви, страховий стаж позивача складається з 31 року та 11 місяців (всього 383 місяців).

Крім того, з протоколу щодо призначення/перерахунку пенсії, що долучений до матеріалів позовної заяви, вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснює розрахунок пенсії виходячи з коефіцієнту стажу з урахуванням кратності у розмірі 1%.

Позивач, вважаючи такі дії протиправними, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За приписами ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено ст. 56 Закону №1788-ХІІ, підпунктом «д» пункту 1 якого передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

З наведених законодавчих норм вбачається, що до страхового стажу зараховується період навчання в училищах, за законодавством, що діяло раніше, який підтверджується відповідними дипломами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №554/3179/17 та від 28.02.2019 у справі №359/369/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження позовних вимог щодо навчання (23 місяці) з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 долучила до матеріалів позовної заяви належним чином посвідчену копію диплому Київського медичного училища серії ВТ-1 №393837.

Крім того, період навчання у Київському медичному училищі №2 також підтверджується трудовою книжкою позивача, копію якої було надано відповідачем разом з пенсійною справою позивача.

З протоколу/розпорядження про призначення/перерахунок пенсії вбачається, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача 23 місяці навчання з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі № 2.

Відповідач заперечив проти позовної вимоги щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання 23 місяці з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 з 01.07.2013 з тих підстав, що період навчання позивача з 01.09.1978 по 04.07.1980 враховано до страхового стажу позивача (стор. 4 відзиву), при цьому зазначаючи, що розрахунок пенсії позивача проведено з урахуванням страхового стажу 31 рік 11 місяців (абз. 3 стор. 4 відзиву) - з 01.09.1978 по 04.07.1980 (період навчання) та з 01.01.1991 по 31.12.1995 та з 01.07.2000 по 31.11.2008 (період роботи).

Разом із тим, зазначене спростовується доказами, наданими самим же відповідачем, а саме пенсійною справою, наданою відповідачем на вимогу ухвали суду про відкриття провадження, серед яких зокрема відповідачем долучено копію трудової книжки позивача, якою підтверджується, що позивач:

- з 01.09.1978 по 04.07.1980 навчалася у Київському медичному училищі №2 (23 місяці);

- з 01.08.1980 по 14.11.1995 працювала фармацевтом в аптеці №158 (183 місяці 12 днів);

- з 15.11.1995 по 02.02.1996 працювала фармацевтом в МП «Моріс» (2 місяці 16 днів);

- з 05.02.1996 по 04.12.2000 працювала фармацевтом в СП «ВВС-ЛТД» (57 місяців 29 днів);

- з 02.01.2001 по 02.01.2002 працювала контролером аптечного складу в ДП «Тріграм» (12 місяців);

- з 03.01.2002 по 01.07.2003 працювала фармацевтом в ДП «Аполло Фарма» (17 місяців 28 днів);

- з 08.09.2003 по 01.07.2013 працювала на різних посадах в Медичному центрі «Уро-Про Інтернешнл» (117 місяців 22 дні).

Таким чином, страховий стаж за періодом роботи без врахування періоду навчання складає 32 роки 3 місяці 14 днів, а загальний страховий стаж позивача з урахуванням періоду навчання з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 (з додаванням 23 місяців) станом на день виходу на пенсію у 2016 році складав 34 роки 2 місяці 14 днів (410 місяців), що підтверджується пенсійною справою, наданою на вимогу суду та трудовою книжкою позивача, у зв`язку з чим посилання відповідача на те, ним враховано період навчання позивача з 01.09.1978 по 04.07.1980 до страхового стажу позивача спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Станом на момент виходу позивача на пенсію (2006 рік), за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнювала 1,35%, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08% (стаття 25 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»).

Нормами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, внесено зміни в частині перерахування з 01 жовтня 2017 року пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Оскільки Законом №2148-VIII не визначено його зворотну дію в часі, відповідачем протиправно зменшено оцінку одного року страхового стажу позивача при визначенні розміру пенсії з 1,35% до 1%.

Крім того, згідно з приписами статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування»" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №232/1608/12.

За таких обставин, вищенаведена протиправна бездіяльність відповідача вплинула на визначення коефіцієнта стажу, який відповідачем необґрунтовано визначено на рівні 0,31917.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 25 Закону №1058 коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См*Вс)/100%*12, де Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

Отже, коефіцієнт страхового стажу позивача повинен становити Кс = (410*1,35)/100%*12=0,46125.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач допустив порушення прав позивача, не вчинивши дій, які передбачені нормами права, чим допустив протиправну бездіяльність та вчинив дії, які призвели до порушення вже існуючих прав позивача, що є підставою для визнання протиправними наведених дій відповідача.

Таким чином, є обґрунтованими доводи позивача про допущену відповідачем протиправну бездіяльність щодо неврахування 23 місяців навчання до страхового стажу, що є підставою для задоволення позовних вимог, а також, враховуючи те, що після дослідження матеріалів пенсійної справи позивача судом перевірено страховий стаж позивача та встановлено, що загальний страховий стаж позивача з врахуванням періоду навчання з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 (з додаванням 23 місяців) станом на день виходу на пенсію у 2016 році складав 34 роки 2 місяці 14 днів, тобто 410 місяців, а не 406, як зазначено позивачем у позовній заяві, у зв`язку з чим суд першої інстанції вірно встановив за необхідне вийти за межі позовних вимог в цій частині з метою виключення необхідності повторного звернення позивача до суду та ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для повного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком позивачу з 01.07.2013, виходячи з страхового стажу в кількості 34 роки 2 місяці 14 днів, тобто 410 місяців; коефіцієнта страхового стажу в розмірі 0,46125; величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Щодо пропуску позивачем строків звернення до суду, на що здійснював посилання відповідач у відзиві на позовну заяву з посиланням на постанову Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №695/831/16, то зазначені доводи спростовуються тим, що обставини даної справи стосуються поновлення виплати пенсії судді за віком і в даній справі сформовано висновок щодо того, що пенсія є періодичним платежем і про зупинення її виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду, а в даному випадку позивач неодноразово зверталася до відповідача з заявами про надання інформації та з адвокатськими запитами про надання пенсійної справи, але відповідач не надав доказів надання позивачу пенсійної справи, а відтак фактично позивач дізналася про підтверджені порушення лише після ознайомлення з матеріалами справи.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву, тобто в ній не наведено жодних аргументів на спростування правової позиції суду першої інстанції, та надано жодних доказів щодо неправильного застосування судом норм матеріального або процесуального права.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких