Справа № 560/2692/21
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2692/21
РІШЕННЯ
іменем України

02 листопада 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить:

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити компенсацію за частини невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік тривалістю 09 днів та за 2020 рік тривалістю 15 днів;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07.09.2016 по 30.11.2018;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати належних мені сум, а саме: з 15.10.2020 по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позову зазначає, що на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 протиправно не отримав в повному обсязі кошти, на які мав право за час проходження військової служби, а саме індексації за період з 07.09.2016 року по 30.11.2018 року. Також, позивачу не виплачено компенсацію за частини невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік тривалістю 09 днів та за 2020 рік тривалістю 15 днів та не виплачено середній заробіток за весь час затримки виплати належних по день фактичного розрахунку

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що відповідно до пункту 7 наказу Міністерства оборони України "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік" №88 від 09.02.2017, витрати на грошове забезпечення військовослужбовців здійснювалися за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення. Відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 №10685/0/14-15/10, від 09.06.2016 №252/10/136-16, від 08.08.2017 №78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 - лютому 2018 у Міністерства оборони України не було.

Також у відзиві відповідач зазначив, що позивач набув право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2017 рік терміном 7 днів, а не 9 днів, та за 2020 рік 11 днів, а не 15 днів.

Ухвалою від 16.03.2021 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2020 №219 позивача з 15.10.2020 виключено зі списків особового складу військової частини.

Враховуючи те, що позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення, компенсація за частини невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік та за 2020 рік та не нараховано середній заробіток за час затримки виплати належних сум по день фактичного розрахунку позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату відповідних сум.

За результатами розгляду заяви, відповідач надав відповідь, оформлену листом від 15.01.2021 №164вих, в якій повідомив про те, що можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у Міністерстві Оборони України не було.

Вважаючи, що бездіяльністю відповідача порушено його права, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Щодо вимоги позивача зобов`язати виплатити компенсацію за частини невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік тривалістю 09 днів та за 2020 рік тривалістю 15 днів, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовим захист військовослужбовці та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий, захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.

Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Відповідно до розділу XXXI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей» затверджених наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років - 2.5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років - 3.8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Із матеріалів справи відомо наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовім частині) від 28.07.2017 №25 головний сержант - командир бойової машини 1 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону старший сержант ОСОБА_2 вважається таким що вибув у щорічну основну відпустку з 29 липня по 28 серпня 2017 року на 33 добу.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.08.2017 №67 головний сержант - командир бойової машини 1 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону старший сержант ОСОБА_2 вважається таким що прибув з щорічної основної відпустки та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.12.2017 №189 головний сержант командир бойової машини 1 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної зенітного ракетно-артилерійського дивізіону старший сержант ОСОБА_2 вважається таким, що вибув у щорічну основну відпустку за 2017 рік на 17 діб (з урахуванням святкової доби) з 19 грудня 2017 року по 16 січня 2018 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частіші) від 10.01.2018 №6 головний сержант - командир бойової машини 3 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону старший сержант ОСОБА_2 вважається таким що прибув з щорічної основної відпустки 10 січня 2018 року та приступив до виконання службових обов`язків.

Отже позивач під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 мав вислугу 20 і більше календарних років, а тому набув право на щорічну основну відпустку терміном 45 календарних діб.

Із матеріалів справи відомо, що ОСОБА_1 у період з 29.07.2017 по 28.08.2017 року вибув у щорічну основну відпустку терміном на 33 дні з урахуванням святкової доби, тобто ним було використано 30 календарних днів щорічної основної відпустки. З 31.12.2017 по 10.01.2018 року ним було використано 10 діб щорічної основної відпустки з урахуванням 2 святкових днів, тобто ним була використано 8 календарних днів щорічної основної відпустки. Позивач зазначив що грошова компенсація за частини невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік йому необхідно компенсувати за 9 днів, проте як вбачається із наказів командира військової частини НОМЕР_1 , позивачу необхідно компенсувати 7 календарних днів.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.03.2020 №1 старший сержант - командир бойової машини 3 зенітного ракетного взводу і зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону старший сержант ОСОБА_2 вважається таким що вибув у щорічну основну відпустку за 2020 рік на 26 діб (з урахуванням 3 святкового дня та часу для проїзду 2 дня) з 03 січня 2020 року по 28 січня 2020 року;

Отже позивач за 2020 рік використав 23 календарних дня щорічної основної відпустки з урахуванням вислуги років терміном 45 днів.

15 жовтня 2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №388 головного сержанта - командира бойової машини 1 зенітного ракетного взводу і зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону старшого сержанта ОСОБА_3 виключено із списку особового складу та направлено для зарахування на військовий облік до Летичівського РВК Хмельницької області. На момент звільнення у позивача було повних 9 календарних місяців служби за 2020 рік.

Згідно розрахунку яка визначена у наказі Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей» за наявності 20 і більше календарних років вислуги розрахунок при звільнені здійснюється наступний розрахунок: 3.8(коефіцієнт тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років)*9 повних місяців= 34 дня.

Враховуючи то що позивач на момент звільнення набув право лише на 34 календарних днів то грошову компенсація за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки позивач набув лише за 11 днів, оскільки 34 календарних днів на які він набув право - 23 календарних днів які позивач використав за 2020 рік = 11 днів, а не 15 як було зазначено у позовній заяві.

Щодо вимоги позивача зобов`язати провести та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07.09.2016 по 30.11.2018, суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Як встановлено судом та не заперечується учасниками справи, позивачу за період з 07.09.2016 по 30.11.2018 не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Стосовно наявності у позивача права на проведення індексації його доходів, суд зазначає наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст. 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Згідно п. 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:

1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;

2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;

3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;

4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;

5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;

6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;

7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Однак, як вже зазначалося, позивачу з 07.09.2016 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що свідчить про протиправні дії відповідача.

Відсутність механізму виплати індексації не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.

Крім того, що стосується посилань представника відповідача на те, що коштів на індексацію грошового забезпечення військовослужбовців не було призначено, суд враховує, що відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Варто також зазначити, що свою діяльність військова частина НОМЕР_1 має здійснювати відповідно до закону, який має вищу юридичну силу, а тому посилання відповідача на те, що командування військової частини НОМЕР_1 діяло відповідно до Інструкції №260 та розпорядження Департаменту фінансів Міністерства оборони України, як підставу для невиплати індексації грошового забезпечення позивача, є хибними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а роз`яснення Міністерства соціальної політики України від від 16.07.2015 №10685/0/14-15/10, від 09.06.2016 №252/10/136-16, від 08.08.2017 №78/0/66-17 не є нормативно-правовими актами.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що не нарахування та не виплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.09.2016 по 30.11.2018 є протиправною, а тому належить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 07.09.2016 по 30.11.2018.

Щодо вимоги позивача зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум, а саме: з 15.10.2020 по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 , про виплату індексації грошового забезпечення відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу компенсацію, передбачену ст.117 КЗпП України, одночасно з виплатою індексації.

Таким чином, спір щодо ненарахування та невиплати військовою частиною середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення рішення у даній справі відсутній.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, позов необхідно задовольнити частково.

Оскільки відповідно до вимог пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 компенсації за частини невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік тривалістю 07 днів та за 2020 рік тривалістю 11 днів.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за частини невикористаної щорічної основної відпустки за 2017 рік тривалістю 07 днів та за 2020 рік тривалістю 11 днів.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.09.2016 по 30.11.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07.09.2016 по 30.11.2018.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 )

Головуючий суддя В.К. Блонський