Справа № 240/12563/19
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12563/19

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

13 жовтня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Капустинського М.М. Смілянця Е. С.

за участю:

секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представниці позивача: Томашевської О.А.,

представника відповідача: Поперечного Д.С.,

представника відповідача: Яненка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)", Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, про визнання дій протиправними, скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)", Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить: визнати протиправною та скасувати вказівку ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, правонаступником якого є Департамент з питань виконання кримінальних покарань; визнати протиправною та скасувати постанову Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від 07.10.2019 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру; визнати всі дії щодо систематичного переведення засудженого до довічного позбавлення волі в одиночну камеру згідно зі ст.151 КВК України Державною установою "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" неправомірними та зобов`язати утриматися від вчинення таких дій.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року позов задоволено частково; визнано протиправною постанову Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від 07.10.2019 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру;визнано протиправною постанову Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від 03.01.2020 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги в цій частині. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що видання акту індивідуальної дії - вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань призвело до того, що ОСОБА_1 , починаючи з кінця 2018 року майже весь час знаходився у суворій ізоляції на одиночному утриманні - 24 години на добу з 1 годиною одиночної прогулянки на свіжому повітрі та з мінімальним контактом з навколишнім оточенням. Апелянт стверджує, що видання такої вказівки породило правові наслідки для ОСОБА_1 - його незаконне утримання в одиночному ув`язненні протягом 2,5 років.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач та його представниця в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161 та частково задовольнити позовні вимоги в цій частині, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 у кримінальній справі №1-7/12 ОСОБА_1 засуджений за ч.3 ст.27, п.п.1, 5, 6, 8, 11, 12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.27 ч.1 ст.263, ч.3 ст.27 ст.348 Кримінального кодексу України до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Покарання позивач відбуває у Державній установі "Бердичівська виправна колонія (№70)" з 16.06.2013, куди прибув з Київського слідчого ізолятора.

13.11.2018 на ім`я начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції надійшов лист про те, що в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" утримується засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , який перебуває на оперативно-профілактичному обліку, як особа засуджена за вбивство на замовлення. У разі прибуття засудженого до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" необхідно: забезпечити його надійну ізоляцію від загальної маси засуджених; не допустити потрапляння до нього предметів та речовин, що заборонені для зберігання засудженим; не допустити вивозу засудженого до медичних закладів Міністерства охорони здоров"я без попереднього погодження з управлінням; у разі отримання відомостей про протиправні наміри засудженого, негайно інформувати управління. Виконання даної вказівки контролювати особисто (т.1 а.с.222).

З 27.12.2018 на підставі вказівки ЦМРУ позивач неодноразово переводився до одиночної камери, що підтверджується відповіддю Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від 07.10.2019 на адвокатський запит представника позивача та копіями постанов Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру згідно ст.151 Кримінально-виконавчого кодексу України. (т.2 а.с.9)

07.10.2019 начальник сектору та відділення соціально-психологічної служби сектору для тримання чоловіків засуджених до довічного позбавлення волі майор внутрішньої служби ОСОБА_2 подав рапорт на ім`я виконуючого обов`язки начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" В.Д.Дзюбчика про переведення засудженого ОСОБА_1 на одиночне утримання строком на 3 місяці у зв`язку з тим, що 07.10.2019 закінчується термін перебування засудженого ОСОБА_1 в одиночній камері і він має бути переведений до загальної маси засуджених, та у зв`язку з надходженням вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, в якій зазначено про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого ОСОБА_1 від загальної маси засуджених та керуючись ст.151 ч.1 КВК України (т.1 а.с.35).

Постановою виконуючого обов`язки начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" В.Д.Дзюбчика від 07.10.2019 засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 переведено в одиночну камеру згідно зі ст.151 Кримінально-виконавчого кодексу України. Постанова прийнята у зв`язку з надходженням вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, в якій зазначено про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого ОСОБА_1 від загальної маси засуджених та керуючись ст.151 ч.1 КВК України.

Постановою начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" В.Д.Дзюбчика від 03.01.2020 засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 переведено в одиночну камеру згідно зі ст.151 Кримінально-виконавчого кодексу України. Постанова прийнята у зв`язку з надходженням вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, в якій зазначено про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого ОСОБА_1 від загальної маси засуджених та керуючись ст.151 ч.1 КВК України (т.2 а.с. 118).

Вважаючи вказівку ЦМРУ, дії відповідача щодо переведення його у одиночну камеру і постанови від 07.10.2019 та від 03.01.2020 протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для винесення відповідачем постанов від 07.10.2019 та від 03.01.2020 та переведення позивача в одиночну камеру не встановлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в іншій частині, суд першої інстанції виходив з того, що вказівка Департаменту з питань виконання кримінальних покарань не є актом індивідуальної дії, не породжує для позивача правових наслідків та за своїм змістом носить лише загальний рекомендаційний характер.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.1. ст.1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Ч.2 ст.1 КВК України передбачено, що завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Відповідно до ч.1 ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Ч.ч. 1, 2 ст. 7 КВК України передбачено, що держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Відповідно до ч.2-3 ст.92 КВК України вперше засуджені до позбавлення волі тримаються окремо від тих, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі.

Ізольовано від інших засуджених, а також роздільно тримаються: засуджені до довічного позбавлення волі; засуджені, яким покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі; засуджені, яким покарання у виді смертної кари або довічного позбавлення волі замінено позбавленням волі на певний строк у порядку помилування або амністії; засуджені за вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 255, статтями 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Таким чином, КВК України передбачає особливості тримання вперше засуджених та засуджених до довічного позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.150 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі відбувають покарання: чоловіки - у секторах максимального рівня безпеки виправних колоній середнього рівня безпеки та виправних колоніях максимального рівня безпеки; жінки - у секторах середнього рівня безпеки виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання та виправних колоніях середнього рівня безпеки.

Відповідно до ч.2 ст.150 КВК України засуджені до довічного позбавлення волі тримаються окремо від інших засуджених, крім тих, які після відбуття десяти років покарання у приміщеннях камерного типу переведені до звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки.

Ч.1 ст. 151 КВК України передбачено, що засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, розміщуються в приміщеннях камерного типу, як правило, по дві особи і носять одяг спеціального зразка. За заявою засудженого та в інших необхідних випадках з метою захисту засудженого від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених чи запобігання вчиненню ним злочину або при наявності медичного висновку за постановою начальника колонії його можуть тримати в одиночній камері.

Отже, КВК України розмежовує поняття "тримання ізольовано" та "тримання в одиночній камері".

При цьому тримання в одиночній камері здійснюється виключно за постановою начальника колонії. Вичерпний перелік підстав для тримання в одиночній камері, окрім притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді поміщення до ПКТ, ДІЗО, карцеру на певний строк, визначений ч.1 ст.151 КВК України:

- за заявою засудженого;

- з метою захисту від можливих посягань на його життя з боку інших засуджених;

- з метою запобігання вчиненню засудженим нового злочину;

- за наявності медичного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що 13.11.2018 на ім`я начальника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" від Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України надійшов лист №8-1683-18/КО-1161 (т.1 а.с.222) про те, що в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" утримується засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 , який перебуває на оперативно-профілактичному обліку, як особа засуджена за вбивство на замовлення. У разі прибуття засудженого до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№70)" необхідно: забезпечити його надійну ізоляцію від загальної маси засуджених; не допустити потрапляння до нього предметів та речовин, що заборонені для зберігання засудженим; не допустити вивозу засудженого до медичних закладів Міністерства охорони здоров`я без попереднього погодження з управлінням; у разі отримання відомостей про протиправні наміри засудженого, негайно інформувати управління; виконання даної вказівки контролювати особисто.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дана вказівка не є актом індивідуальної дії, не породжує для позивача правових наслідків та за своїм змістом носить лише загальний рекомендаційний характер.

Відповідно до п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Таким чином, індивідуальні акти видаються компетентними органами і спрямовані на реалізацію та конкретизацію норм права стосовно конкретних ситуацій та осіб, офіційно фіксують їх суб`єктивні права, обов`язки або ступінь юридичної відповідальності, тобто виконують функцію індивідуального регулювання.

Разом з тим, лист ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161 не відповідає ознакам індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, оскільки не є рішенням, прийнятим на виконання державно-владних повноважень міжрегіонального органу з питань виконання кримінальних покарань та не породжує суб`єктивних прав чи обов`язків безпосередньо для ОСОБА_1 .

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що лист ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161 не є актом індивідуальної дії.

Водночас, суд першої інстанції не надав правову оцінку діям ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо направлення відповідного листа до ДУ "Бердичівська виправна колонія (№70)", а також правові наслідки для ОСОБА_1 внаслідок таких дій відповідача.

Оцінюючи правомірність дій Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо направлення Державній установі "Бердичівська виправна колонія (№70)" листа №8-1683-18/КО-1161 від 13.11.2018, колегія суддів виходить з наступного.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву Департамент з питань виконання кримінальних покарань зазначає про те, що відповідна вказівка видана відповідно до ст.92 КВК України і не виходить за межі повноважень органу управління, носить рекомендаційний характер та не зобов`язує адміністрацію установи тримати засудженого в одиночній камері.

Разом з тим, зазначення в листі від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161 про перебування ОСОБА_1 на оперативно-профілактичному обліку не є підставою для ізольованого триманння засудженого відповідно до ст.92 КВК України, а самий лист не містить посилань на положення КВК України.

Крім того, КВК України не містить поняття "надійна ізоляція", тому вказане формулювання може бути неправильно розтлумачено установою виконання покарань.

Так, з матеріалів справи встановлено, що під час прийняття постанов від 27.12.2018, 07.03.2019 та від 07.10.2019 про переведення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 в одиночну камеру Державна установа "Бердичівська виправна колонія (№70)" керувалася вказівкою ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, в якій зазначено про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого ОСОБА_1 , що підтверджується рапортами від 07.10.2019 (т.1 а.с.35), від 07.03.2019 (т.1 а.с.37), від 27.12.2018 (т.1 а.с.39).

Отже, внаслідок зазначення в листі ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161 про необхідність забезпечення надійної ізоляції засудженого позивач неодноразово переводився до одиночної камери.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, Департамент з питань виконання кримінальних покарань не обґрунтовує, на виконання яких повноважень органу виконання покарань складено та направлено до ДУ "Бердичівська виправна колонія (№70)" лист від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161.

Відповідно до ст.5 КВК України кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.

Разом з тим, відповідач не наводить аргументів щодо необхідності направлення окремого листа відносно умов тримання саме ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що дії ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України щодо направлення до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" листа від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161, які призвели до безпідставного переведення ОСОБА_1 до одиночної камери, не відповідають принципам кримінально-виконавчого законодавства, виконання і відбування покарань.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч. 2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Так, у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" (заява №48787/99) Європейський Суд з прав людини (далі - Суд) разом із Європейським комітетом із запобігання тортур (ЄКПТ) висловив стурбованість можливим впливом тривалої ізоляції на заявника і підкреслив, що одиночне ув`язнення, навіть у випадках ізоляції лише від рідних, не може застосовуватися впродовж невизначеного терміну. Держава має регулярно переглядати рішення щодо одиночного ув`язнення, та вказувати підстави для його продовження, а також контролювати фізичний та психічний стан ув`язненого.

У справі "N.T. проти Росії" (заява № 14727/11) Суд постановив, що всі форми одиночного ув`язнення в довгостроковій перспективі могли мати негативний вплив, наслідком чого могло стати погіршення розумових здібностей та навички спілкування. Тому тримання під вартою в таких умовах або тривала ізоляція можуть бути обґрунтовані лише певними міркуваннями безпеки. Проте уряд не пояснив причини одиночного ув`язнення заявника, у зв`язку з чим Суд дійшов висновку про наявність порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України не мало правових підстав для направлення листа від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161.

Натомість вказаний лист використовувався ДУ "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" як підстава для тривалого тримання ОСОБА_1 в одиночній камері, що суперечить положенням КВК України та порушує право позивача, гарантоване ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними дій ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, правонаступником якого є Департамент з питань виконання кримінальних покарань, щодо направлення до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" листа від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161..

Отже, встановлені та перевірені обставини справи свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими.

Водночас, при вирішенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161 суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини, які мають значення для прийняття рішення у справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про визнання протиправними дій ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)", Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, про визнання дій протиправними, скасування постанов скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування вказівки ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161.

Позов ОСОБА_1 в цій частині задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ЦМРУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, правонаступником якого є Департамент з питань виконання кримінальних покарань, щодо направлення до Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" листа від 13.11.2018 №8-1683-18/КО-1161.

В іншій частині рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 листопада 2021 року.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Капустинський М.М. Смілянець Е. С.