Справа № 212/8391/21
Суддя: Борис О. Н.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/8391/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Борис О.Н.,з участю секретаря судового засідання Крівцової І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в м. Київ про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-
встановив:
17 вересня 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції в м. Київ, у якому просила скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 03.09.2021 року, якою її визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03.09.2021 року керувала транспортним засобом марки VOLKSWAGEN PASSAT з номерним знаком країни Грузія та прямувала до сервісного центру м. Києва, з метою реєстрації вказаного транспортного засобу. Була безпідставно зупинена працівниками поліції, відповіла на запитання, надала усі документи на їхню вимогу, після цього отримала постанову №18706 інспектора УПП в м. Київ ДПП старшого лейтенанта поліції Проценко Є.В. від 03.09.2021, якою її було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. З винесеною постановою позивач не згодна, вважає її незаконною, оскільки, Правил дорожнього руху не порушувала. Постанова була складена із порушенням вимог закону, відповідач порушив право позивача на отримання правової допомоги, не роз`яснив права, передбачені законодавством, справу розглянув взагалі у її відсутність, висновки інспектора ґрунтуються на неповному та необ`єктивному розгляді справи, відсутні докази вчинення правопорушення. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 24 вересня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року поновлено строк на оскарження постанови, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну, у зв`язку з чим представником ОСОБА_2 направлено відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти позовних вимог та вважає накладення штрафу правомірним. Вказує, що позивач був правомірно зупинений працівником відповідача та на законних підставах притягнутий до адміністративної відповідальності.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. У судове засідання 03.11.2021 року не прибула, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, що підтверджено матеріалами справи, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Додатково надала суду документи на підтвердження реєстрації транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, яким керувала ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Скориставшись правом подання відзиву до суду висловив думку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскільки ч. 1 ст. 286 КАС України встановлено стислі строки розгляду адміністративної справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (десять днів з дня відкриття провадження у справі), а згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи, судом визнано за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.
Суд, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.
В силу п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення 18706 від 03.09.2021 року прийнятою відповідачем, визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.
Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 03.09.2021 року, о 14.50 годині, в м. Київ, по вул. Борщагівській 195 , керувала транспортним засобом VOLKSWAGEN PASSAT з номерним знаком, який йому не належить, при перевірці документів був відсутній страховий поліс та реєстраційний документ на автомобіль, чим порушила п.п.2.1Б ПДР (а.с. 23).
Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Реалізовуючи свої повноваження, суб`єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 2 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Згідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органи Національної поліції.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтею 126 КУпАП.
Відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Таким чином слід зазначити, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідач мав право винести постанову на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Щодо позовних вимог про скасування оскаржуваної постанови слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення визначено ст. 279 КУпАП, відповідно до якої, особа уповноважена на розгляд справи, серед іншого, зобов`язана роз`яснити особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки, заслуховує особу, яка беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Суд погоджується з доводами позивача щодо порушення вимог ст. 268 КУпАП при розгляді справи, оскільки суду не надано відповідачем жодного доказу на спростування позиції позивача щодо законності зупинки транспортного засобу, яким керувала позивач, позбавлення права брати участь у розгляді справи, заявляти клопотання та користуватись правовою допомогою, а відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, вказаних обставин не спростував. Оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача поліцейським виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки перед судом не спростовано тверджень позивача щодо належного розгляду справи та забезпечення реалізації нею права на захист, суд приходить до висновку, що своїми діями по складенню постанови, поліцейський порушив принципи безсторонності та розсудливості, права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, та порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а.
Факт розгляду справи про адміністративне правопорушення з порушенням права особи на захист, свідчить про безумовне порушення порядку розгляду справи про адміністративне порушення, та вказує на недопустимість решти доказів у справі.
Відтак, в оскаржуваній постанові відповідач зазначає, що позивачем порушено п.п.2.1 б, згідно якого « водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб».

За положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством та не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем порушень п.п. 2.1 б ПДР України, при цьому доводи позивача не спростовано належними та допустимими доказами. Заперечуючи проти позовних вимог, на підтвердження правомірності винесення постанови відповідач надав суду відзив на позовну заяву. Позивач, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, надала суду документи, які суд приймає до уваги, оскільки вони підтверджують законність придбання транспортного засобу VIN IVWBH7A31DO000965 ( Сделка № НОМЕР_1 По передаче права собственности на механическое транспортное средство» ) на території країни Грузія та подальшу його реєстрації на території України копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 04.09.2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час розгляду адміністративної справи № 337/3389/16-а в постанові від 30.05.2018р. зазначив, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного Верховний Суд відмітив, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Аналіз зазначених норм права та встановлені в судовому засіданні обставини, дають суду підстави для висновку про неправомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, оскільки розгляд справи відбувався з порушенням основоположного права права на захист, тому постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня2006 року).

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою статті 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Стороною відповідача не надано суду доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, та порушення вимог ПДР України.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУ пАП .
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позову знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, та стороною відповідача не доведено належними доказами вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому суд вважає, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись Конституцією України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Загальною декларацією прав людини, Законом України «Про Національну поліцію», ст. 126, 247, 251, 280 КУпАП, статтями 5, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

вирішив:
Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в м. Київ про скасування постанови про адміністративне правопорушення, - задовольнити.
Скасувати постанову 18706 інспектора роти №7 батальону №4 полку №1 управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Проценко Євгена Вікторовича від 03 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн, а провадження у справі закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Повний текст рішення суду складений та підписаний 03 листопада 2021 року.

Суддя: О. Н. Борис