Справа № 300/946/21
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Чуприни О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/946/21 пров. № А/857/11190/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Пославського Д.Б.

представника апелянта: Дроздюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі № 300/946/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
16.03.2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просив суд, визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати компенсації за не отримане речове майно та стягнути грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 9 289,19 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021р. позов задоволено. Суд, визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно.

Крім того, суд першої інстанції стягнув з Військової частини НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речового майна у розмірі 9 289 грн. 19 коп. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Війська частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин.

Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник апелянта Дроздюк Н.В. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу задовольнити з підстав в ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

03.04.2017р. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 63 солдат ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, у зв`язку із звільненням з військової служби.

23.07.2020.р. позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно у період проходження військової служби.

Листом від 31.08.2020р. №350/484/4/1336 Військова частина НОМЕР_1 відмовила ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, у зв`язку відсутністю звернення, під час проходження військової служби та/або безпосередньо при звільненні, із заявою (рапортом) про виплату такої грошової компенсації.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з наведених вище норм колегія суддів дійшла висновку, що законодавець, обмежуючи період, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Таким чином, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч.2 ст.122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби.

Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Отже, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Водночас ч1. ст.233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до ст.3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (ст.257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (ст.258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у ч.1 ст.233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Однак, строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у ст.122 КАС України і ч.5 цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Отже, з огляду що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні охоплюється спеціальною нормою ч.5 ст.122 КАС України, а тому, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ч.1 ст.233 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20.

У цій постанові від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20 судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування ч.1 ст. 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому дійшла висновку про необхідність застосування в таких випадках саме положень ч. 5 ст. 122 КАС України.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що строк на звернення до суду з даним позовом становить один місяць з дня проведення з позивачем остаточного розрахунку, що врегульовано ст.122 КАС України та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, яким розтлумачено ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів встановила, що з письмової відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2020р. № 350/484/4/1336 ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав в частині невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, а в суд з даним позовом звернувся 16.03.2021р. Тобто, з пропуском місячного строку з дня коли дізнався про порушення своїх прав, що є підставою для залишення позову без розгляду в порядку ст.123 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, не навівши при цьому, поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку, на що суд першої інстанції не звернув увагу.

ст.319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст.238,240 цього Кодексу.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою позов залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст.122,123,243,286,310,315,317,321,322,325,329 КАС України, суд-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі № 300/946/21 - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 01.11.2021р.