Справа № 335/9204/21
Суддя: Макаров В. О.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/9204/21 2-а/335/181/2021
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участі секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
Позивач звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови Серії ЕАО № 4627046 від 12.08.2021 року у справі про адміністративне правопорушення.
Свої вимоги мотивує тим, що 12.08.2021 року відповідачем у справі винесена постанова серії ЕАО № 4627046 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за порушення п. 31.4.3. ПДР України.
Позивач з постановою не згодна, вважає, її незаконною, необґрунтованою та винесеною з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, тому просить суд постанову скасувати, стягнути на її користь понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 31.08.2021 року, позов було залишено без руху і позивачу надано строк на усунення недоліків позову.
16.09.2021 року на виконання вимог ухвали, про залишення позовної заяви без руху, представником позивача - адвокатом Фельським С.Л. було подано заява про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 21.09.2021 року, позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ відповідно до ст.ст. 268-272, 286 КАС України, відповідачу встановлено строк для подання відзиву.
Представником позивача подано письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої він підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.
У судове засідання представник відповідача 2 не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзиву на позов суду не надав.
Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, відзив на позов подав поштовим зв`язком. Просив справу розглянути без участі представника та в задоволенні позову відмовити.
Як вбачається із відзиву, позиція відповідача 1 зводиться до наступного. Сторони у справі на думку відповідача є рівними та повинні доказувати ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Просив суд зобов`язати позивача надати докази.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи і проаналізувавши доводи сторін та відповідні положення Правил дорожнього руху України, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.
Судом встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕАО № 4627046 від 12.08.2021 року, винесеної інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області, водій керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режими ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3. ПДР.
Дії відповідачем кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КУпАП та на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд вважає, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Суд вважає за необхідне зазначити, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів (Така позиція зокрема висловлена в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).
За п. 31.4.3. ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.
Позивач стверджує, що не порушувала правил дорожнього руху та вимоги п. 31.4.3. ПДР України.
Згідно зі ст.129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в надані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Окрім того, суд враховує, що посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено ст. 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.
У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені ст. 251 КУпАП), які у відповідності до ст. 252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.
Всупереч даних вимог, посилання на належні та конкретні докази, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не міститься.
Відповідачем 1, до матеріалів справи надано DVD диск з відео файлами, як доказ вчиненого правопорушення. Судом досліджено відеозаписи наявні на диску, але вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять фіксації чи підтвердження вчиненого правопорушення. На відеозаписі практично не чутно розмову, не видно працездатність лівої фари ближнього світла, та неможливо встановити відповідні обставини вчиненого правопорушення.
Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи.
Крім того, у рішенні від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
Згідно ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що доводи позивача з приводу конкретних обставин її дій на дорозі не спростовані відповідачем, сама постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить відомостей про докази на підставі яких встановлена винуватість ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху, та до матеріалів справи не надано доказів вчиненого правопорушення, отже підтвердження зазначених фактів матеріали справи не містять.
Тому позов в частині скасування постанови є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню.
Судом також встановлено, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 454,00 гривні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати в сумі 454,00 гривень в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору.
Згідно з частиною третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У той же час, відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу сторона зобов`язана надати крім договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача надано до суду копію Договору про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг та квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 27.08.2021 року у розмірі 2 500,00 грн.
З рахунку № б/н від 27.08.2021 року (з детальним опису робіт (наданих послуг)) вбачається, що адвокатом Фельським С.Л. надано позивачу професійну правову допомогу у справі № 335/9204/21 згідно з договором від 26.08.2021 року.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати на правову допомогу у сумі 2 500,00 грн.
Керуючись ст.ст. 134, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову, винесену поліцейським Управління патрульної поліції в Запорізькій області, серії ЕАО № 4627046 від 12.08.2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., справу про адміністративне правопорушення - закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.О. Макаров