Справа № 320/7038/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7038/21 Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

при секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КВОЛІТІ ФІШ" на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КВОЛІТІ ФІШ" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Кволіті Фіш» з позовом до Київської митниці Держмитслужби визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA100320/2020/000248/2 від 26 жовтня 2020 року, №UA100320/2020/000247/2 від 26 жовтня 2020 року, №UA100320/2020/000258/2 від 30 жовтня 2020 року, №UA100320/2020/000241/2 від 20 жовтня 2020 року, №UA100320/2020/000235/2 від 16 жовтня 2020 року, №UA100320/2020/000234/2 від 16 жовтня 2020 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року вказаний адміністративний позов - повернуто позивачу на підставі п.9 ч.4 статті 169 КАС України.

Підставою для повернення вказаного позову стало невиконання позивачем, на думку суду першої інстанції, вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року, якою адміністративний позов було залишено без руху, зокрема, позивачем не надано доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах 6-місячного строку, встановленого законом.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивач, виконуючи прохання митного органу, викладене оскаржуваних рішеннях, та керуючись статтею 55 Митного кодексу України, подав до митного органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, а саме листи: вих. № 28/12/20-2 від 28 грудня 2020 року, № 28/12/20-1 від 28 грудня 2020 року, № 29/12/20-1 від 29 грудня 2020 року, вих. № 24/12/20-3 від 24 грудня 2020 року, № 24/12/20-1 від 24 грудня 2020 року та № 24/12/20-2 від 24 грудня 2020 року.

Безпосередньо в оскаржуваних рішеннях митного органу наведений перелік додаткових документів, передбачених статтею 53 МК України, за умови надання яких митна вартість товарів може бути визнана. Відповідно, рішення про коригування митної вартості товарів не є остаточними, оскільки декларант був впевнений, що після надання витребуваних відповідачем додаткових документів у відповідача не буде інших варіантів законної поведінки, окрім визнання заявленої товариством митної вартості та скасування рішень про коригування заявленої митної вартості.

З наведеного вбачається, що відповідно до ч. 9 статті 55 МК України позивач дізнався про порушення своїх прав з дня отримання ним відмови митного органу у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Таким чином, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів позивачу встановлюється шести місячний строк з дня отримання листів відповідача вих. № 7.8-8/15/11/514 від 12 січня 2021 року, № 7.8-6/15/11/330 від 06 січня 2021 року та № 7.8-8/15/11/26218 від 31 грудня 2020 року (тобто до липня 2021 року).

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він наполягає на законності оскаржуваного рішення, просить залишити його в силі.

Відповідно до ч.2 статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно п.3 ч.1 статті 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові).

Керуючись вказаними нормами, суд призначив дану справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків, про які вказано в ухвалі (заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску; оригіналу платіжного документа про сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн. за належними реквізитами щодо його сплати).

На виконання вимог вказаної ухвали 20 липня 2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій зазначено про те, що відповідно до ч. 8 статті 55 МК України протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Позивач зазначив, що виконуючи саме прохання митного органу, викладене в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів, та використовуючи право, передбачене ч. 8 статті 55 МК України, TOB «KBOЛITI ФІШ» в період дії гарантійних зобов`язань листами вих. № 28/12/20-2 від 28 грудня 2020 року, № 28/12/20-1 від 28 грудня 2020 року, № 29/12/20-1 від 29 грудня 2020 року, № 24/12/20-3 від 24 грудня 2020 року, № 24/12/20-1 від 24 грудня 2020 року та № 24/12/20-2 від 24 грудня 2020 року надав додаткові документи для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів.

Листами вих. № 7.8-8/15/11/514 від 12 січня 2021 року, № 7.8-6/15/11/330 від 06 січня 2021 року та № 7.8-8/15/11/26218 від 31 грудня 2020 року відповідач повідомив про відсутність підстав для скасування рішень про коригування митної вартості товарів № UА 100320/2020/000248/2 від 26 жовтня 2020 року, № UA00320/2020/000247/2 від 26 жовтня 2020 року, № UА100320/2020/000258/2 від 30 жовтня 2020 року, № UA100320/2020/000241/2 від 20 жовтня 2020 року, № UА 100320/2020/000235/2 від 16 жовтня 2020 року та № UА 100320/2020/000234/2 від 16 жовтня 2020 року, а також про відсутність підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості товарів.

Відтак, на думку позивача, ТОВ «Кволіті Фіш» дізналося про порушення своїх прав не з дня прийняття оспорюваних рішень, а лише після розгляду відповідачем поданих позивачем додаткових документів та отримання останнім обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Розглянувши вказану заяву представника позивача та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про неповажність причин пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з такою позицією суду першої інстанції, з огляду на таке.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Строк звернення до адміністративного суду врегульований статтею 122 КАС України.

За частинами 1-3 цієї статті позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Спірними у справі є рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № иАІ00320/2020/000248/2 від 26 жовтня 2020 року, № ИА100320/2020/000247/2 від 26 жовтня 2020 року, № ИА100320/2020/000258/2 від 30 жовтня 2020 року, № ПА 100320/2020/000241 /2 від 20 жовтня 2020 року, № ИА100320/2020/000235/2 від 16 жовтня 2020 року та № ІШ00320/2020/000234/2 від 16 жовтня 2020 року.

Позивач, керуючись статтею 55 Митного кодексу України, подав до митного органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, а саме листи: № 28/12/20-2 від 28 грудня 2020 року, № 28/12/20-1 від 28 грудня 2020 року, № 29/12/20-1 від 29 грудня 2020 року, вих. № 24/12/20-3 від 24 грудня 2020 року, № 24/12/20-1 від 24 грудня 2020 року та № 24/12/20-2 від 24 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. 9 статті 55 МК України у разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обгрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Листом № 7.8-8/15/11/514 від 12 січня 2021 року митний орган повідомив про відсутність підстав для скасування Рішення про коригування митної вартості товарів № UА00320/2020/000248/2 від 26 жовтня 2020 року, а також про відсутність підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості товарів за ЕМД № UА100320/2020/631181 від 26 жовтня 2020 року.

Листом за Вих. № 7.8-6/15/11/330 від 06 січня 2021 року митний орган повідомив про відсутність підстав для скасування Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2020/000247/2 від 26 жовтня 2020 року та № UA100320/2020/000258/2 від 30 жовтня 2020 року, а також про відсутність підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості товарів за митними деклараціями № UA100320/2020/631132 від 26 жовтня 2020 року та № UA100320/2020/631519 від 30 жовтня 2020 року.

Листом № 7.8-8/15/11/26218 від 31 грудня 2020 року митний орган повідомив про відсутність підстав для скасування Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100320/2020/000241/2 від 20 жовтня 2020 року, № UA100320/2020/000235/2 від 16 жовтня 2020 року та № UA100320/2020/000234/2 від 16 жовтня 2020 року, а також про відсутність підстав для визнання заявленої декларантом митної вартості товарів за митними деклараціями № UA100320/2020/630677 від 20 жовтня 2020 року, № UA100320/2020/630363 від 16 жовтня 2020 року та № UA100320/2020/630347 від 16 жовтня 2020 року.

Слід зазначити, що безпосередньо в оскаржуваних рішеннях митного органу наведений перелік додаткових документів, передбачених статтею 53 МК України, за умови подання яких заявлена митна вартість товарів може бути визнана митницею. Відповідно, рішення про коригування митної вартості товарів не є остаточними, оскільки декларант, надавши витребувані митним органом додаткові документи, міг розраховувати на визнання заявленої митної вартості товарів та скасування рішень про коригування такої митної вартості.

З наведеного вбачається, що відповідно до ч. 9 статті 55 МК України позивач дізнався про порушення своїх прав з дня отримання ним відмови митного органу у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням поданих додаткових документів.

Таким чином, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів позивачу встановлюється шестимісячний строк з дня отримання листів відповідача № 7.8-8/15/11/514 від 12 січня 2021 року, № 7.8-6/15/11/330 від 06 січня 2021 року та № 7.8-8/15/11/26218 від 31 січня 2021 року (тобто до липня 2021 року).

Варто також зазначити, що обґрунтовуючи ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року, суд першої інстанції посилався на позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі №826/11843/16, від 18 лютого 2021 року по справі №826/14826/16.

Однак, зазначені постанови Верховного Суду не можуть бути застосовані у розглядуваній справі, оскільки, обставини вказаних справ (№ 826/11843/16, № 826/14826/16) відрізняються від обставин даної справи № 320/7038/21 та не є аналогічними.

Так, в постанова Верховного суду вбачається, що розглядаючи справи № 826/14826/16 та № 826/11843/16 вирішувалось питання про застосування строку звернення до суду з позовом про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, враховуючи приписи частини 5 статті 24 МК України та статті 102 ПК України.

В той же час, застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів.

Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Так, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі статті 6 Конвенції випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі Голдер проти Великої Британії від 21 лютого 1975 року ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція статті 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 статті 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, повертаючи позовну заяву товариству, суд першої інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права позивача на судовий захист.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки, покладені в основу рішення суду першої інстанції, прийнятого з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КВОЛІТІ ФІШ" - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст рішення виготовлено 05 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків