Справа № 640/31044/20
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення перерахунку пенсії громадянці України ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії громадянці України ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368), викладене у листі № 2600-0305-8/162067 від 13.11.2020 «Про відмову у перерахунку пенсії».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 19.10.2020 б/н (вх. 7119 від 21.10.2020).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Станом на 01 листопада 2021 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 24.11.2003 та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII.

Згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 має стаж держслужбовця 10 років 3 місяці 25 днів.

27.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою про перерахунок пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» у зв`язку з переведенням до категорії непрацюючих пенсіонерів.

З розпорядження № 835207 від 07.02.2018 вбачається, що загальний розмір пенсії ОСОБА_1 склав 5 063,04 грн. Пенсія виплачується по шифру 130 як державному службовцю відповідно до Закону України «Про державну службу».

В подальшому 02.02.2018 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

02.04.2018 року листом ГУ ПФУ в м. Києві № 17344/05 ОСОБА_1 повідомлено про те, що в переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно заяви від 02.02.2018 відмовляється, оскільки станом на 02.02.2018 розмір пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» становить 5 603,04 грн., а при переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія становитиме 3 970,29 грн.

21.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою № 7119 щодо перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

Листом № 2600-0305-8/162067 від 13.11.2020 року ГУ ПФУ у м. Києві повідомило ОСОБА_1 , що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII в редакції Закону від 10.12.2015. Законом України «Про державну службу» № 889-VIII не передбачено проведення перерахунку призначених пенсій державних службовців, отже здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 05.10.2020 № 01/01-27/1177 неможливо.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

З матеріалів справи вбачається, що 21.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою № 7119 щодо перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено визнати таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Отже, до 01.06.2016 діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-VIII, а з 01.06.2016 ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-VIII зберегла свою чинність тільки для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII.

За приписами ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-VIII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 15.08.2019 у справі № 676/6166/17 (адміністративне провадження № К/9901/24281/18), від 04.04.2018 у справі № 822/524/18 (провадження № Пз/9901/23/18).

Так, у матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 наявна довідка № 063-441к від 23.09.2016, згідно якої ОСОБА_1 працює на посаді у Департаменті освіти і науки, молоді та спорту виконавчого комітету КМР (КМДА) з 16.10.2012 по 23.09.2016 та не є державним службовцем.

Отже, для кваліфікації ОСОБА_1 як особи, яка має право на пенсію відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII та ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, вона повинна станом на 01.05.2016 мати стаж державної служби 10 років і більше та займати станом на цю дату посаду державної служби.

Натомість, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 мала необхідний стаж державної служби (більше 10 років), проте станом на цей день не займала посаду державної служби.

Також право на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ мають особи, які мають стаж державної служби 20 років незалежно від того, чи працювали вони станом на 01.05.2016 на державній службі.

Верховний Суд у постанові від 03.07.2018 у справі № 569/350/17 дійшов висновку, що незалежно від того, чи працювала особа станом на день набрання чинності Закону України «Про державну службу» № 889-VIII на державній службі, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби, така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови - у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

У постанові від 13.02.2019 по зразковій справі № 822/524/18 (Пз/9901/23/18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії є дотримання сукупності вимог, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Водночас право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII пов`язане лише зі стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII. Жодних додаткових умов для призначення такої пенсії не встановлено.

Також в контексті дослідження правомірності відмови ГУ ПФУ у м. Києві щодо перерахунку пенсії позивача варто зазначити наступне.

21.10.2020 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою № 7119 щодо перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу» № 3723-XII. До вказаної заяви вона додала лист № 01/01-27/1177 від 05.10.2020, у якому надано інформацію про складові заробітної плати начальника самостійного відділу.

Відповідно до пунктів 2, 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу», пунктів 9, 10 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, та пункту 5 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622, правління Пенсійного фонду України постановою від 17.01.2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям» затвердило форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Колегія суддів звертає увагу на доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо того, що лист № 01/01-27/1177 від 05.10.2020 не є належно оформленою довідкою відповідно до пунктів 2, 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» та постанови правління Пенсійного фонду України постановою від 17.01.2017 № 1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», а отже не може слугувати підставою для перерахунку пенсії позивачки.

До того ж, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, натомість у заяві від 21.10.2020 просить здійснити перерахунок пенсії згідно Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

ГУ ПФУ в м. Києві, оформлюючи рішення № 2600-0305-8/162067 від 13.11.2020, зазначило, що ОСОБА_1 відмовлено у перерахунку пенсії.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ГУ ПФУ в м. Києві вирішило питання про перерахунок пенсії позивачу на підставі Закону України «Про державну службу» № 3723-XII (ст. 37 Закону), у той час, коли позивач отримує пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

В матеріалах справи відсутні докази подачі позивачем заяви про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VIII на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

Відтак, питання здійснення перерахунку пенсії громадянці України ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII (ст. 37 Закону) без вирішення питання про переведення з одного виду пенсії на інший неможливе.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова № 2600-0305-8/162067 від 13.11.2020 у перерахунку пенсії є протиправною та такою, яка підлягає скасуванню, а позовні вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії громадянці України ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу», то задовольнити її у такому вираженні неможливо, оскільки позивач не переведена на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII (ст. 37 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.