Справа № 120/8632/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 р. Справа № 120/8632/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.08.1984 по 25.05.1985 при розгляді його заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а також зобов`язання відповідача зарахувати спірний період трудової діяльності та призначити пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 07.02.2021.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 29.04.2021 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За результатами розгляду даної заяви відповідач листом-відмовою №0200-0211-8/28519 від 12.05.2021 відмовив позивачу у призначені такої пенсій, не зарахувавши, серед іншого, до страхового стажу останнього період його трудової діяльності з 01.08.1984 по 25.05.1985, оскільки час роботи не співпадає з датою заповнення трудової книжки. Позивач вказує, що необґрунтоване неврахування вищевказаного періоду роботи до пільгового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує його право на належний соціальний захист.

Ухвалою від 30.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

10.09.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ГУ ПФУ у Вінницькій області заперечує проти заявлених позовних вимог. Так, представник відповідача зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано, зокрема, період роботи з 01.08.1984 по 25.05.1985, з огляду на те, що трудова книжка позивача датується 1987 роком, отже заповнена пізніше ніж відбувався спірний період трудової діяльності, в зв`язку з чим відсутні підстави для зарахування такого періоду до страхового стажу ОСОБА_1 . З огляду на викладене відповідач вважає, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж (30 років) для призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак у задоволені вимог адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

Згодом, 13.09.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, однак суд не приймає її до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України, допустимими заявами по суті справи у цій категорії справ є лише позов та відзив.

Суд, ознайомившись із наведеними сторонами доводами та дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.04.2021 звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду такої заяви, ГУ ПФУ у Вінницькій листом за №0200-0211-8/28519 від 12.05.2021 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу в розумінні ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (30 років) та пільгового стажу (12 років 6 місяців). Мотивами прийняття такого рішення слугувало те, що згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж заявника складає 27 років 2 місяці 1 день, що є недостатнім для визначення права на призначення бажаної позивачем пенсії. При цьому, до загального трудового стажу не зараховано, зокрема, період роботи заявника згідно записів у трудовій книжці № 2 та № 3 за період з 01.08.1984 по 25.05.1985 року, з огляду на те, що на титульній сторінці трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 міститься дата заповнення 24.05.1987, що в свою унеможливлює зарахування спірного періоду так як він передував заповненню такої трудової книжки. З поміж іншого, відповідачем також не зараховано до пільгового стажу період роботи позивача з 01.05.1988 по 08.09.2002, оскільки в довідці № 20 від 22.03.2021, виданою ПрАТ «Калинівський машзавод» не зазначено, що атестація, яка проводилась у 2002 році, є первинною.

Вважаючи, що відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу період його роботи з 01.08.1984 по 25.05.1985 в Калинівському рем.мех. заводі на посаді електрозварювальника четвертого розряду, у зв`язку з чим незаконно відмовив йому у призначені пенсії на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходив із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі також Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Пунктом другим частини другої статті 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок.

Отже, з вище зазначеного вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 року по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 року по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 року по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 року по справі № 242/2536/16-а.

Як слідує зі змісту листа відповідача за № 0200-0211-8/28519 від 12.05.2021 про відмову у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його діяльності з 01.08.1984 по 25.05.1985 в Калинівському рем. мех. заводі, підставою для не зарахування позивачу вищезазначеного періоду його роботи слугував факт неспівпадіння часу роботи з датою заповнення трудової книжки (24.06.1987).

Так, на момент внесення у трудову книжку позивача спірних записів (№ 2 - № 3) у період з 1984 по 1985 роки, була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20.06.1974 № 162 ( далі Інструкція № 162).

Підпунктом 1.1. Інструкції № 162 було встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пп 2.10. - 2.11 Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіту також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т.п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підставі документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Подібні правові приписи містить і діюча Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, пунктом 2.12. якої передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Із досліджених матеріалів справи, зокрема копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 24.06.1987, судом встановлено, що роботодавцем вчинено записи про те, що 01.08.1984 позивача прийнято на Калинівський рем. мех. завод електрозварювальником четвертого розряду на ділянку металоконструкцій на підставі наказу № 93к від 10.08.1984 (запис № 2) та 25.05.1985 звільнено з роботи з відповідної посади у зв`язку із призивом на військову службу на підставі наказу № 46к від 25.05.1985 (запис № 3).

При цьому, під такими записами в трудовій книжці містяться відтиск печатки установи, якою зроблені такі записи.

З огляду на викладене суд зазначає, що трудова книжка позивача в частині записів № 2-3, які охоплюють спірний період трудової діяльності позивача, заповнена відповідно до Інструкції № 162, записи в трудовій книжці про роботу позивача в період з 01.08.1984 по 25.05.1985 та відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому, чітку дату звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працював позивач та відбиток печатки підприємства при прийнятті та звільненні з роботи.

Натомість, на переконання суду, неспівпадіння дати на титульній сторінці трудової книжки зі спірним періодом трудової діяльності, не є тим недоліком трудової книжки чи записів у них, за наявності якого трудовий стаж позивача не може вважатися підтвердженим. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Разом із тим, суд зазначає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

З цього приводу суд також враховує правову позицію висловлену Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 з якої слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

За наведених вище обставин суд дійшов висновку, що відмова відповідача зараховувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.08.1984 по 25.05.1985 є протиправною. Як наслідок, з метою відновлення порушених прав позивача, є всі підстави для зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період його трудової діяльності з 01.08.1984 по 25.05.1985, що визначений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 24.06.1987.

Щодо наступної позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з 07.02.2021 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, то суд враховує те, що за змістом вказаної норми необхідними умовами для призначення такої пенсії є наявність страхового стажу особи не менше 30 років, з яких стаж на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 має становити не менше 12 років і 6 місяців.

Із листа-відмови відповідача від 12.05.2021 №0200-02118/28519 слідує, що страховий стаж позивача становить 27 років 2 місяці 1 день. При цьому, враховуючи зарахування в межах даного спору іншого періоду трудової діяльності позивача 01.08.1984 по 25.05.1985, то страховий стаж позивача в цьому випадку все одно буде менший 30 років.

Натомість, відповідач відмовив позивачу у призначені пенсії за віком не тільки з підстави неврахування спірного періоду трудової діяльності (01.08.1984 по 25.05.1985), а й з інших підстав. Зокрема, це стосується періоду роботи позивача з 01.05.1998 по 08.09.2002, при перевірці якого відповідач не врахував надану позивачем довідку № 20 від 22.03.2021, видану ПрАТ «Калинівський машинобудівний завод», вказуючи, що в такій довідці не було зазначено, що атестація, яка проводилась в 2002 році на підприємстві, є первинною.

На спростування цих обставин позивач наголошує, що ним додатково відповідачу була надана така ж довідка в іншій редакції, де вказано, що атестація, яка проводилась у 2002 році є первинною, втім така інформація не була взята до уваги відповідачем.

Разом із тим, матеріали справи не містять будь-яких інших рішень відповідача, які б стосувалися додаткового розгляду поданих позивачем документів, зокрема, викладеної в новій редакції довідки ПрАТ «Калинівський машинобудівний завод» № 20 від 22.03.2021. Крім того, виходячи із меж заявлених позовних вимог, даний період трудової діяльності позивача, що визначений у згаданій довідці, не є предметом судового розгляду у цій справі.

Як зазначено у частині 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В даному випадку матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачем зараховано до пільгового стажу позивача період його роботи з 01.05.1998 по 08.09.2002 на підставі уточнюючої довідки ПрАТ «Калинівський машинобудівний завод» № 20 від 22.03.2021, а відтак в суду відсутні підстави вважати, що наразі як страховий стаж так і пільговий стаж позивача є достатнім для призначення йому пенсії за віком відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV. Більше того, суд іще раз наголошує, що оцінка можливості включення до пільгового стажу позивача періоду його трудової діяльності з 01.05.1998 по 08.09.2002 не є предметом цього спору. Отже, суд вважає, що за даних обставин вимоги зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії з 07.02.2021 задоволеними бути не можуть.

В цьому разі належним способом захисту прав позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахування висновків суду, зазначених у рішенні та з урахуванням додатково наданих позивачем документів.

За наведених вище обставин, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 454,00 грн. (908 / 2).

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його трудової діяльності з 01.08.1984 по 25.05.1985.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії період його трудової діяльності з 01.08.1984 по 25.05.1985, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі в сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 04.11.21

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21100).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович