Справа № 320/12378/21
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

02 листопада 2021 року 320/12378/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області Артюшенка Андрія Володимировича про визнання протиправної відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області Артюшенка Андрія Володимировича, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області Артюшенка Андрія Володимировича у продовженні паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 трьох тимчасових споруд у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 , здійснену листом вих. №3266/0/3-21 від 29.09.2021;

- зобов`язати начальника відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області Артюшенка Андрія Володимировича або іншу особу, яка уповноважена у відділі містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області на відповідні дії здійснити продовження строку дії паспортів прив`язки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , №06/16 від 26.12.2016 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 трьох тимчасових споруд у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 строком на 10 років.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

01 листопада 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову, а саме:

- заборонити відповідачу - начальнику відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області Артюшенко Андрію Володимировичу, Українській міській раді Обухівського району Київської області, депутатам Української міської ради Обухівського району Київської області VIII скликання, Українському міському голові Обухівського району Київської області, секретарю Української міської ради Обухівського району Київської області VIII скликання, Виконавчому комітету Української міської ради Обухівського району Київської області, членам Виконкому Української міської ради Обухівського району Київської області, структурним підрозділам, управлінням, відділам, першому заступнику, заступникам, іншим працівникам Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області, комунальним підприємствам, органам державної влади, місцевого самоврядування, поліції, податковим органам, інспекторам благоустрою, юридичним особам незалежно від форми власності та організаційно-правового підпорядкування, фізичним особам, фізичним особам-підприємцям, господарюючим суб`єктам та будь-яким іншим особам вчиняти дії, пов`язані з анулюванням дії паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , внесенням змін до містобудівної документації на місцевому рівні щодо території, на якій розташовані вказані тимчасові споруди;

- заборонити будь-які дії пов`язані з демонтажем тимчасових споруд у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 ;

- заборонити проводити роботи з благоустрою та будь-які інші роботи в районі розташування вказаних тимчасових споруд та прилеглої території у АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та заборонити створення інших перешкод у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 , яка здійснюється у АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 у вказаних тимчасових спорудах - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/12378/21.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначила, що відповідач уже двічі відмовив у продовженні строку дії паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 трьох тимчасових споруд у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 , строк дії яких закінчуються 26.12.2021, а тому відповідач або інші юридичні особи, фізичні особи та фізичні особи-підприємці, які будуть уповноважені відповідачем, у будь-який час можуть анулювати дії паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016, винести припис про демонтаж вищезазначених тимчасових споруд та провести демонтаж тимчасових споруд позивача.

При цьому, позивач наголосила, що у випадку невжиття заходів забезпечення адміністративного позову буде існувати очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Подальший розгляд справи при відсутності заходів забезпечення позову може свідомо не привести до поновлення порушених прав, оскільки після закінчення строку дії паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 вказані тимчасові споруди можуть бути демонтовані, а їх демонтаж може призвести до повного їх руйнування, а тому відновлення порушених прав буде формальним та не здатне буде поновити право, яке існувало до порушення.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного положення Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення сторін.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2003р від 30.01.2003 зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є принцип верховенства права.

Відповідно до статті 3 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Отже, з аналізу статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок, що метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення по справі.

Розглядаючи клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись зокрема у тому, що клопотання не є надуманим, спір поміж сторонами існує, існує також дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідачів, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, даним про особу та характер дій відповідачів, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідачів, а не завдати шкоди правам та інтересам учасникам справи. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін.

Верховним Судом України у постановах від 18 січня 2017 року у справі №6-2552цс-16 та від 24 травня 2017 року у справі №6-640цс-17, Верховним Судом у постанові від 11 липня 2018 року у справі №509/5216/13-ц вже висловлювалась правова позиція, відповідно до якої забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2016 ФОП ОСОБА_1 було видано паспорти прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 трьох тимчасових споруд у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

У 2017 році дію вказаних паспортів прив`язки було продовжено на 5 років, а саме до 26.12.2021.

Варто відмітити, що за приписами пункту 2.29 Порядку розміщення тимчасових споруд (далі - ТС) для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за №1330/20068, у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки ТС, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу.

Тобто, у разі анулювання паспорта прив`язки тимчасової споруди та у разі закінчення строку дії паспорта прив`язки тимчасової споруди, така ТС підлягає демонтажу.

Отже, обставини даної справи свідчать про дійсну наявність спору поміж учасниками процесу та реальність загрози заподіяння суттєвої шкоди позивачу, яка, у разі закінчення строку дії паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 трьох тимчасових споруд у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, полягає в демонтуванні таких споруд за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , хоча правомірність відмови у продовженні паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016, які закінчують свою дію 26.12.2021, може бути перевірена у судовому порядку.

Так, оскаржувана відмова у продовженні паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 обумовлює покладення певного обов`язку на позивача, якому кореспондують повноваження контролюючого суб`єкта зобов`язати демонтувати тимчасові споруди у разі закінчення строку дії паспортів прив`язки тимчасових споруд.

Таким чином, законодавством презюмується відповідальність суб`єкта містобудування за невиконання вимог припису контролюючих органів незалежно від процесу оскарження відмови у продовженні паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 в судовому порядку. Зазначене утворює цілком вірогідне настання негативних наслідків для позивача, а саме заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі і на відновлення яких можуть знадобитися значний час та ресурси, враховуючи необхідність проходження процедури одержання нового дозволу або ініціювання судових спорів на предмет оскарження відповідних рішень та дій.

Зазначене також вказує на існування зобов`язань особи виконувати акти індивідуальної дії тоді, коли незгода з ними і спричинила звернення за судовим захистом. Сам факт звернення до суду не є свідченням протиправності оскаржуваних документів, однак вказує на те, що їх змістовність та відповідність нормам чинного законодавства мають бути перевірені. Покладення у такому випадку на позивача тягаря понесення фінансових витрат, пов`язаних із проведенням демонтування тимчасових споруд, навіть за умови звернення до суду із позовом без його забезпечення не відповідає принципам справедливості, на яких побудовано та функціонує адміністративне судочинство.

Вирішуючи поставлене перед судом заявником процесуальне питання, суд враховує специфіку дії оскаржуваної відмови та її наслідків, які полягають у неминучому настанні негативних наслідків у вигляді демонтування споруд, на відновлення чого потребуватиметься значні зусилля, час та ресурси навіть у разі позитивного вирішення спору та скасування спірної відмови.

Відтак, значні витрати позивача матеріального характеру, демонтуванням споруд у разі закінчення строку дії вказаних паспортів прив`язки тимчасових споруд, їх відновленням тощо, які неминуче настануть навіть у разі позитивного вирішення даного спору, - становитимуть непропорційне додаткове навантаження, без дієвих заходів його компенсації матеріального характеру.

Також навіть у разі ухвалення в подальшому судового рішення, за наслідком розгляду судом по суті заявлених позовних вимог на користь позивачки, останній необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх порушених прав та інтересів шляхом відновлення споруд. А у разі неможливості відновлення позитивне для позивачки вирішення спору не матиме значення, адже способів реалізації прав, що забезпечені паспортами прив`язки, позивачка вже не матиме.

Крім того, відділ містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області під час реалізації державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду законодавчо наділений широким спектром прав та повноважень, реалізація яких забезпечується, у тому числі, адміністративно-господарськими важелями.

При цьому вищевказані негативні чинники суд розглядає у сенсі нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між предметом даного спору акту індивідуальної дії - відмови у продовженні паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 трьох тимчасових споруд у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 , здійснену листом вих. №3266/0/3-21 від 29.09.2021, строк дії яких закінчується 26.12.2021, та встановлених під час розгляду заяви про забезпечення позову негативних наслідків.

Поряд із цим, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд не дає оцінки оскаржуваній відмові у продовженні паспортів прив`язки: не оцінює ґрунтовність та підставність обставин її видачі чи прийняття та покладені в її основу правове обґрунтування, не перевіряє її на відповідність критеріям, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відтак, незалежно від результатів вирішення цього спору, вжиття заходів даного адміністративного позову не в змозі завдати істотної шкоди, тоді як їх незабезпечення однозначно завдасть більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Однак, суд зазначає, що заява про забезпечення позову включає в себе низку заходів, які не є співмірними способами захисту прав та свобод позивачки.

З огляду на це, заборона начальнику відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області Артюшенку Андрію Володимировичу, Відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області, Виконавчому комітету Української міської ради Обухівського району Київської області та його членам вчиняти дії, пов`язані з анулюванням дії паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , та заборона начальнику відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області Артюшенку Андрію Володимировичу, Відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області, Виконавчому комітету Української міської ради Обухівського району Київської області та його членам, а також будь-яким іншим юридичним особам, фізичним особам-підприємцям та фізичним особам вчиняти дії, пов`язані із демонтажем належних Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 тимчасових споруд на підставі паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/12378/21, є ефективним, співмірним, адекватним та процесуально відповідним способом забезпечення даного позову.

У зв`язку з цим суд вважає, що клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного з метою запобігання настання для позивачки негативних наслідків та з урахуванням дотримання балансу процесуальних прав та обов`язків сторін, підлягає частковому задоволенню.

Згідно Рекомендацій №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Крім того, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини також вказує на необхідність справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, як приклад наводяться рішення у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 01 червня 2006 року. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Керуючись статтями 150-154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №320/12378/21 - задовольнити частково.

2. Заборонити начальнику відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області Артюшенку Андрію Володимировичу, Відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області, Виконавчому комітету Української міської ради Обухівського району Київської області та його членам вчиняти дії, пов`язані з анулюванням дії паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/12378/21.

3. Заборонити начальнику відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області Артюшенку Андрію Володимировичу, Відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області, Виконавчому комітету Української міської ради Обухівського району Київської області та його членам, а також будь-яким іншим юридичним особам, фізичним особам-підприємцям та фізичним особам вчиняти дії, пов`язані із демонтажем належних Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 тимчасових споруд на підставі паспортів прив`язки №04/16, №05/16, №06/16 від 26.12.2016 у групі тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , - до набрання законної сили судовим рішенням у справі №320/12378/21.

3. Копію ухвали надіслати (надати) учасникам справи (їх представникам).

4. Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

5. Роз`яснити учасникам справи, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Балаклицький А. І.