Справа № 200/2959/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року справа №200/2959/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Міронової Г.М., Гайдара А.В., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника позивача Мамонова А.А., представника відповідача Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну адвоката Мамонова Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 р. у справі № 200/2959/20-а (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною і скасування вимоги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просив: визнати протиправною і скасувати вимогу від 14 лютого 2020 року про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5311-17; стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновки суду про відсутність доказів отримання контролюючим органом заяви позивача від 15.02.2019 № 12вих-к/с щодо відсутності у нього обов`язку зі сплати єдиного внеску, а також щодо визнання безнадійною і списання недоїмки, є помилковими, оскільки екземпляр вказаного листа з відміткою ГУ ДФС у Донецькій області про отримання такого 20.02.2019 надавалась до суду в рамках справи № 200/1491/20-а. Оригінал екземпляру даного листа з відміткою ГУ ДФС у Донецькій області про отримання був наявний у представника позивача у судовому засіданні та пред`являвся.

Позивач посилається на п. 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а саме те, що недоїмка має бути визнана безнадійною та такою, що підлягає списанню. Зазначені норми не є диспозитивними, а носять суто безальтернативний імперативний характер та зазначають про необхідність визнання недоїмок безнадійними та такими, що підлягають списанню. Саме в цьому й полягає протиправність пред`явлення вимоги, адже на час формування такої контролюючий орган в силу Закону повинен був визнати недоїмку безнадійною та списати таку на підставі поданої позивачем заяви, яку відповідачем було повністю проігноровано.

Посилання суду першої інстанції на те, що в межах цієї справи не оскаржуються рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо списання недоїмки, суперечать суті вказаних нормативних приписів.

Крім того, судом безпідставно не враховано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.04.2020 у справі № 200/1491/20-а за позовом позивача до ГУ ДПС у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування від 21.11.2019 року № Ф-5311-17 та те, що нарахування сум, визначених у вимозі від 14.02.2020, проводилось з урахуванням вже оскаржених на момент формування даної вимоги, які мали бути списані як безнадійні і стосовно яких вже судом було прийнято рішення про незаконність попередньої вимоги.

Крім того, судом першої інстанції не надано жодної оцінки тому факту, що оскаржувану вимогу надіслано відповідачем, в порушенням 3-денного строку з моменту її винесення встановленого п. 3 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Мінфін України № 449 від 20.04.2015,.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджується копією відповідного свідоцтва серія № 3872 від 30.03.2011.

Згідно з копією повідомлення від 19.10.2018 № 08 ОСОБА_1 взятий на облік як платник єдиного внеску з 30.04.2014 (у Маріупольській ОДПІ).

У витязі з Єдиного реєстру адвокатів України зазначено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупинене з 10.10.2019 на підставі заяви адвоката від 10.10.2019.

Наказом Генерального прокурора України від 04.10.2019 № 223К з 08.10.2019 позивач призначений на посаду прокурора.

ГУ ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код органу: 43142826) знаходиться за адресою: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, про що зазначено у відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, безоплатний доступ до яких забезпечується на підставі Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 10.06.2016 № 1657/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 червня 2016 за № 839/28969.

14 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області складена вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5311-17, за якою позивач має сплатити 27 457,32 грн недоїмки з єдиного внеску. Вимога складена станом на 31.01.2020 на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

З наданої відповідачем роздруківки з інтегрованої картки платника позивача з єдиного внеску випливає, що станом на 31.01.2020 борг позивача з єдиного внеску складає 27 457,32 грн.

З розрахунку до вказаної вимоги виливає, що недоїмка нарахована за звітні періоди 2018 і 2019 років. Нарахування недоїмки за четвертий квартал здійснене з дня закінчення попереднього звітного періоду до місяця, в якому особою припинено незалежну професійну діяльність (зупинене право на заняття адвокатською діяльністю).

Також позивачем надана копія листа від 15.02.2019 № 12вих-к/с до Лівобережної ДПІ Маріупольського управління ГУ ДФС у Донецькій області щодо відсутності у нього обов`язку зі сплати єдиного внеску, а також щодо визнання безнадійною і списання недоїмки.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції, виходив з того, що на час формування відповідачем спірної вимоги, відсутні будь-які підстави щодо звільнення позивача від сплати єдиного внеску.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України, Закону № 2464-VI, Законом № 1669 та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, на платника єдиного внеску покладений обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VІ.

Частиною 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону № 2464-VI, рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

За частиню ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

За частиною 5 ст. 25 Закону № 2464, вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Наявність у позивача недоїмки підтверджено обліковою карткою платника податку.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014, який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає серед іншого тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом б пункту 8 статті 14-1 Закону № 1669 розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI було доповнено пунктом 9-3 такого змісту: «9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до контролюючого органу за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464-VI за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Законом України від 02.03.2015 № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 2-3, ст. 11; 2014 р., № 44, ст. 2040) внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669 вважати пунктом 9-4.

Суд зазначає, що вищезазначеними приписами Закону не скасовано обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) сплачувати його, а надає можливість на період АТО (ООС) не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2020 року у справі №812/838/17 та від 02 квітня 2020 року у справі № 360/1546/19.

Таким чином, за положенням пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 440-IX від 14 січня 2020 року (далі -Закон № 440-ІХ), який набрав чинності 13 лютого 2020 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI виключено.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, положення пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI на час прийняття оскаржуваної вимоги втратили чинність.

З огляду на викладене, на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI діяв, разом з цим, на час формування спірної вимоги про сплату боргу, норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) втратила чинність.

Таким чином, позивач з 13 лютого 2020 року повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464-VI, який на час формування спірної вимоги не містить положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених частиною 2 статті 6 цього Закону.

Суд зазначає, що недоїмка, яка виникла у позивача у спірний період за положенням п. 9-4 розділу VIII № 2464-VI, визнається безнадійною та підлягає списанню саме в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу, яке визначається ст. 101 ПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на час прийняття спірної вимоги не звернувся до відповідача із заявою щодо визнання безнадійним та списання в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Суд не приймає посилання апелянта на лист від 15.02.2019 № 12вих-к/с, оскільки зі змісту вказаного листа не вбачається. що він поданий в порядку, передбаченому ст. 101 Податкового кодексу України.

Крім того, позивач не звертається до суду з вимогами щодо визнання бездіяльності відповідача протиправною в частині не списання безнадійного податкового боргу та зобов`язання списати такий борг.

Посилання апелянта на те, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція є підставою для списання безнадійного податкового боргу, суд не приймає, оскільки, як зазначалось вказані положення законодавства надають особі право на списання саме в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу, інших умов законодавство не передбачало.

Великою Палатою Верховного Суду в рішенні від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18-а встановлено, що платник, у відповідності до положення п. 9-4 розділу VIII № 2464-VI, тимчасово звільнений від виконання обов`язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок). При цьому Верховний Суд, неодноразово зазначав, що вищезазначеними приписами Закону не скасовано обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) сплачувати його, а надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Таким чином, позивач не дотримався вимог діючого законодавства, а тому були відсутні законні підстави для погашення (зменшення) нарахованої заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за спірний період.

Щодо посилання апелянта на порушення відповідачем триденного строку надіслання вимоги, суд зазначає, що вказані обставини не можуть бути підставою для її скасування.

Суд не приймає посилання на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09.04.2020 у справі № 200/1491/20-а яким скасовано вимогу про сплату боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування від 21.11.2019 року № Ф-5311-17, оскільки скасування попередньо складених відповідачем вимог не скасовує виконання позивачем покладених на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464-VI, а надає можливість, як вже було зазначено, на період АТО (ООС) зупинити застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону № 2464 та відсутності діючої норми законодавства яка б звільняла від такого обов`язку. Як зазначалось, приписами 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI, які на час складання вимоги втратили силу, не було скасовано обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) сплачувати його, а надавалась можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що спірна вимога є правомірною та не підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статями 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мамонова Андрія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 р. у справі № 200/2959/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 р. у справі № 200/2959/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 03 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді: А.В. Гайдар

Г.М. Міронова