Справа № 600/3230/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/3230/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Вепрюка М.Ю.

учасників справи:

представника позивачів та третьої особи - ОСОБА_1

представника відповідача - Петренка В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4

про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - позивачі) звернулися до суду з вказаним позовом, з урахуванням уточнень, в якому просять:

- визнати протиправною бездіяльність Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, що полягає у неприйнятті рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і неприйнятті рішення про передачу земельної ділянки, площею 0,2044 га, по АДРЕСА_1 у власність за заявами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 від 22.02.2021 року;

- зобов`язати Неполоковецьку селищну раду Чернівецького район Чернівецької області прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , площею 0,2044 га, та передати цю земельну ділянку безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказували, що вони та третя особа ОСОБА_4 є власниками житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

22.02.2021 позивачі та третя особа звернулися із заявами до Неполоковецької селищної ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та передачу у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,2044 га, по АДРЕСА_1 у межах норм безоплатної приватизації землі.

Однак, на день подання позову спільні заяви про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність відповідачем не розглянуті.

Позивачі вважають, що Неполоковецькою селищною радою допущено бездіяльність щодо не розгляду поданих заяв, у зв`язку з чим просили позов задовольнити повністю.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.07.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_4 , а також витребувано з Неполоковецької селищної ради письмові докази по справі.

Неполоковецька селищна рада (далі - відповідач) подала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що заяви позивачів розглянуто на сесії 30.09.2021, у зв`язку з чим предмет спору відсутній.

Крім того, відповідач вказував, що враховуючи факт самозахоплення позивачами частини землі, відсутність заяв до Неполоковецької селищної ради про виділення додатково в користування землі, непогодження меж з сусідами, відсутні підстави для затвердження технічної документації в доданому до заяви вигляді та в розмірах вказаних в технічній документації.

Ухвалами суду від 09.09.2021 та 20.10.2021 відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про закриття провадження у справі.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до рішення Берегометської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 17.04.2005 №39/04 вирішено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видати свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою по АДРЕСА_1 , збудований у 1989 році, загальна площа 132,10 кв.м, житлова площа 64,20 кв.м., який складається з житлового будинку літ А-І, 132,40 кв.м, літня кухня літ. Б, літ.б, сараї літ.В, літ.Г, гараж літ. Д, огорожа 1-3 (а.с. 150).

Згідно рішення Х сесії VI скликання Берегометської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 19.04.2012 №21/10-12 надано дозвіл ОСОБА_4 на розробку проектної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки орієнтовною площею 0,42 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,18 га, що розміщена за адресою в с.Берегомет Кіцманського району Чернівецької області (а.с. 154).

Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 13.03.2006 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10066493 від 13.03.2006 підтверджується, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 33-34, 140-142).

Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № від 29.01.2021, № 242322789 від 29.01.2021, № 242324853 від 29.01.2021 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками спільної сумісної власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 10 12, 143-149).

На замовлення ОСОБА_2 , у 2019 році ФОП ОСОБА_5 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2044 га (а.с. 13-51, 155-194).

Рішенням Неполоковецької селищної ради №49-6/219 від 12.09.2019 «Про розгляд заяви ОСОБА_2 » затверджено протокол комісії з питань земельних відносин природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою від 10.09.2019, згідно якого встановлено, що згідно земельно-облікових документів селищної ради за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обліковується 0,18 га, по факту наміряно 0,2044 га. Земельна ділянка 0,0244 га самовільно закрита металевими воротами, яка є під`їздом до земельних ділянок сусідніх землекористувачів; відмовлено у погодженні межі земельної ділянки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що землекористувачі самовільно захопили земельну ділянку селищної ради та встановили ворота; зобов`язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та демонтувати ворота у десятиденний термін.

Протоколом постійної комісії з питань земельних відносин природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою від 10.09.2019 року в присутності членів комісії вирішено звільнити (відкрити ворота) самовільно зайняту земельну ділянку (а.с. 67 - 69).

З матеріалів справи видно, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.04.2021 в цивільній справі № 718/2093/20, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 08.09.2021, за позовом ОСОБА_2 до Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення 6 сесії VII скликання Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області №49-6/2019 від 12 вересня 2019 року «Про розгляд заяви ОСОБА_2 ».

Судом також встановлено, що 22.02.2021 позивачі та третя особа звернулися до Неполоковецької селищної ради із заявами про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та передачу у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,2044 га, по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

До заяв додано: технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості); схематичне зображення місцезнаходження і конфігурації земельної ділянки; копію інвентарної сплави (а.с. 52, 55, 130-132).

10.03.2021 Неполоковецька селищна рада листом повідомила ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що заяву від 22.02.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки у спільну сумісну власність площею 0,2044 га, яка розташована по АДРЕСА_1 буде розглянуто на черговій сесії селищної ради (а.с. 60).

Вважаючи протиправною бездіяльність Неполоковецької селищної ради у неприйнятті рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і неприйнятті рішення про передачу спірної земельної ділянки, позивачі звернулися до суду з вказаним позовом.

Матеріалами справи підтверджується, що під час розгляду даної справи по суті, на засіданні 9 сесії Неполоковецької селищної ради VIII скликання, яке відбулося 30.09.2021, розглядалися заяви позивачів та третьої особи від 22.02.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки.

За результатами розгляду, обговорення та голосування депутатами Неполоковецької селищної ради не задоволено заяви позивачів та третьої особи про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки.

Згідно результатів поіменного голосування депутатами Неполоковецької селищної ради VIII скликання 9 сесії від 30.09.2021 пункту 27 порядку денного щодо розгляду заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 голосували: «за» - 0; «проти» - 4; «утрималось» - 11; «відсутні» - 7. Рішення не прийнято (а.с. 247).

Про результати розгляду заяв, відповідач повідомив позивачів та третю особу листами від 04.11.2021 за вих №.№. 850 та 851 (а.с. 246 -247, 249-250, 252-253).

Судовим розглядом також встановлено та підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 20.05.2021 у справі № 718/754/20, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 22.09.2021, апеляційну скаргу першого заступника керівника Чернівецької обласної прокуратури Чорнея В.С. задоволено. Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03.03.2021 та додаткове рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22.03.2021 скасовано та ухвалено нове. Позов виконувача обов`язків керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Неполоковецької селищної ради задоволено. Зобов`язано ОСОБА_4 звільнити та повернути самовільно зайняту земельну ділянку (проїзд) орієнтованою площею 0,02 га із земель житлової та громадської забудови, що розташована праворуч присадибної ділянки з АДРЕСА_1 , та привести вказану земельну ділянку у придатний до використання за цільовим призначенням стан, шляхом знесення розташованої на ній металевої конструкції (воріт/огорожі) (а.с. 227-239).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Пунктом б ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно із ч. 8 ст. 118 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 186-1 Земельного кодексу України, передбачено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Згідно ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до ч. 10 ст. 118 Земельного кодексу України зазначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Отже, системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Зі змісту норм ст. ст. 118, 186-1 Земельного кодексу України випливає, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян згідно якої після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, здійснюється державна реєстрація сформованої земельної ділянки, тобто законодавством визначено певні умови за наявності яких такий проект може бути затверджений.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Стаття 5 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Отже, право на захист можна визначити як надану правомочній особі можливість застосування заходів правоохоронного характеру для відновлення її порушених прав чи таких, що оспорюються.

Право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання і реалізується в межах охоронюваних правовідносин, які виникли при цьому.

Відтак, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Системний аналіз наведених норм КАС України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно щодо інтересу, порушеного протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за наявності між ними та порушенням причинно-наслідкового зв`язку умови порушення її прав.

Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Отже, позивач, звертаючись з адміністративним позовом, на власний розсуд, тобто суб`єктивно, визначає, що його права порушені рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, проте такі рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд вважає за необхідне зазначити, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у ст. 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом, ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист, адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинені ними при здійсненні владних управлінських функцій, цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушені або порушуються права чи свободи позивача.

Згідно ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, в т.ч: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч. 1 ст. 9 та ч. 1 ст. 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Положеннями ч. 1та п. 4, 5, 9 ч. 5 ст. 160 КАС України встановлено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав, свобод та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень, тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів з боку відповідача.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. ст. 74 та 75 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 КАС України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи по суті позивачі не обґрунтували зміст своїх вимог та не виклали обставини, якими обґрунтовують свої вимоги щодо протиправності бездіяльності відповідача, яка полягає у неприйнятті позитивного рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і неприйнятті рішення про передачу спірної земельної ділянки, площею 0,2044 га, по АДРЕСА_1 у власність.

Суд констатує, що на час звернення позивачів до суду з даним позовом відповідачем не було розглянуто подані позивачами заяви від 22.02.2021 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та передачу у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,2044 га, по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Водночас, після пред`явлення позивачами позову, відповідачем внесено до порядку денного 9 сесії Неполоковецької селищної ради VIII скликання , призначеного на 30.09.2021, питання «Про розгляд заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ».

За результатами розгляду, обговорення та голосування депутатами Неполоковецької селищної ради не задоволено заяви позивачів та третьої особи про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки.

Наведена обставина, на думку суду, не є беззаперечною підставою, яка вказує на допущення відповідачем бездіяльності щодо неприйняття позитивного рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і неприйняття рішення про передачу спірної земельної ділянки, площею 0,2044 га, по АДРЕСА_1 у власність.

У відзиві відповідач, серед іншого зазначав, що ОСОБА_3 до заяви не додав технічної документації, тому і затверджувати за його заявою не було нічого.

До заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 додано копію технічної документації, однак вказана технічна документація не може бути затвердженою, оскільки її розроблення здійснено без врахування рішення Берегометської сільської ради від 2012 року. Додана до заяви технічна документація містить невідповідність щодо площі землі. Факт самозахоплення ОСОБА_4 землі встановлено судовим рішенням апеляційного суду у справі № 718/754/20. Межі заявниками з власниками сусідніх земельних ділянок не погоджено.

До заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_4 додано копію технічного паспорту 2006 року та копію технічного паспорту 2021 року. Порівняння змісту відомостей про площі та конфігурації земельних ділянок свідчать про самовільну зміну меж та самовільне захоплення позивачами частини землі, а порівняння вказаних будівель і споруд однозначно свідчить про те, що вигрібних ям до 2021 року не існувало.

Крім того, із заявою на виготовлення технічної документації зверталася тільки ОСОБА_2 , яка не мала для цього жодних правових підстав. Водночас, дозвіл на розробку технічної документації у 2012 році отримала ОСОБА_4 для обслуговування будинку площею 0,18 га.

Із змісту повідомлень відповідача про розгляд заяв видно, що за висновком земельної комісії, подана на затвердження технічна документація із землеустрою не підлягає затвердженню, а заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задоволенню, оскільки площу земельної ділянки в поданій на затвердження технічній документації вказано 0,2044 га, що не відповідає розміру визначеному в рішенні Х сесії Берегометської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області VI скликання № 21/10-12 від 19.04.2012 (п. 2, площа 0,18 га), а також через самовільне захоплення сусідньої земельної ділянки площею 0,02 га (0,0244 га), яка межує із земельною ділянкою 0,18 га по АДРЕСА_1 . Земельна ділянка площею 0,02 га (0,0244 га) належить до земель селищної ради. Факт самовільного захоплення встановлено судовим рішенням апеляційного суду у справі № 718/754/20. Крім того, заявниками не погоджено межі земельної ділянки, про яку йдеться в поданій на затвердження технічній документації із землеустрою, з власниками сусідніх земельних ділянок та селищною радою.

У судовому засіданні представник позивачів та третьої особи не заперечував наявність судового рішення у справі № 718/754/20 про самовільне захоплення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,2 га, яка розташована праворуч присадибної ділянки з АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи по суті, позивачі та їх представник правом, передбаченим ст. 163 КАС України, не скористалися, відповідь на відзив до суду не надали, пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, з посиланням на відповідні докази, не навели.

З матеріалів справи видно, що ні позивачі, ні їх представник, правами передбаченими КАС України не скористалися, клопотання про долучення додаткових доказів на спростування позиції відповідача не заявляли, письмові заяви щодо зміни предмету або підстав позову не подавали.

Із змісту позовної заяви видно, що в обґрунтування протиправної бездіяльності відповідача щодо неприйняття позитивного рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і неприйняття рішення про передачу спірної земельної ділянки, площею 0,2044 га, по АДРЕСА_1 у власність, а також зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження технічної документації та передати спірну земельну ділянку, позивачі виключно посилалися на ухилення відповідачем від розгляду заяв та не прийняття жодного рішення.

В той же час, з матеріалів справи видно, що відповідачем після пред`явлення позивачами позову внесено до порядку денного 9 сесії Неполоковецької селищної ради VIII скликання, призначеного на 30.09.2021, питання «Про розгляд заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 », за результатами розгляду, обговорення та голосування якого, депутатами Неполоковецької селищної ради не задоволено заяви позивачів та третьої особи про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) та передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки.

Оцінюючи докази, які є в справі, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, виходячи із меж позовних вимог, суд вважає, що позивачі не довели обставин, які б свідчили про порушення їх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, суд звертає увагу, що під час розгляду справи по суті відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, виконав процесуальний обов`язок доведення правомірності своїх дій у спірних правовідносинах, а також відповідності їх критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений за подання вказаного позову, а також за відсутності понесених витрат відповідачем, судом не проводиться розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55, 129 Конституції України, ст. ст. 2, 4, 5, 9, 73 - 77, 139, 160, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Неполоковецької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 , про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення в повному обсязі складено 01.11.2021 (враховуючи вихідні дні та перебування судді у відпустці).

Повне найменування учасників процесу:

позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

позивач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Неполоковецька селищна рада Чернівецького району Чернівецької області (вул. Головна, 7, смт. Неполоківці, Кіцманський район, Чернівецька область, );

третя особа - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя В.К. Левицький