Справа № 619/2866/21
Суддя: Рибальченко Л. М.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 619/2866/21
Провадження № 2-а/638/483/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Рибальченко Л.М.
за участю секретаря Дикарєвої Л.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкова адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Харківського прикордонного загону, військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови,-
встановив:
ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Харківського прикордонного загону військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №151422 від 06 червня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-2 КУпАП. та закрити провадження у справі.
В обґрунтуванні заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 06 червня 2021 року, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за ч. 2 ст. 204-2 КУпАП. Позивач не згодна з вказаною постановою, оскільки в оскаржуваній постанові відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в діях позивача того складу адміністративного правопорушення, які зазначено в постанові. Зокрема, не встановлено порушення «Порядку виїзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2019 р. №815, оскільки не доведено факту здійснення виїзду до Російської Федерації з тимчасово-окупованої території України поза контрольними пунктами в`їзду виїзду. Також, під час винесення постанови, не були виявлені обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність. Враховуючи викладене, позивач вважає, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-2 КУпАП, винесена із суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2021 року провадження у справі відкрито та залучено до участі у справі в якості другого відповідача Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце повідомлялась.
Представник відповідача відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Харківського прикордонного загону, військова частина НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся.
Представник відповідача Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, співробітниками Державної прикордонної служби щодо ОСОБА_2 було винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч ст. 204-2 КУпАП про притягнення її до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 гривень.
У вказаній постанові зазначено, що 06 червня 2021 о 08 годині 51 хвилин в ППр «Гоптівка» виявлено порушення, а саме 05.06.2021 близько 18:00 гр. ОСОБА_3 в складі групи осіб : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 порушила порядок виїзду з ТОТ в району пункту пропуску «Успенка» (рух через який припинено) поза визначеними контрольними пунктами в`їзду-виїзду, чим порушив вимоги п. 3 Порядку затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2019 р. №815, відповідно до якого в`їзд або виїзд до/з ТОТ здійснюється виключно через КПВВ. Своїми діями гр. ОСОБА_3 вчинила адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-2 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова про адміністративне правопорушення не містить посилань на докази, на підставі яких співробітниками Державної прикордонної служби зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 7 КУпАП .

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з належних від нього причин.
Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).
Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в діях ОСОБА_1 того складу адміністративного правопорушення, який вказано в оскаржуваній постанові.
Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, постанова, яка складена відносно позивача, не містить доказів вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, тому є необґрунтованою, а лише факт визнання особою вчинення адміністративного правопорушення, як про те вказано в постанові про адміністративне правопорушення, не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення його правомірності (таку ж позицію висловив Верховний Суд в Постанові від 15 травня 2019 року, справа № 537/2088/17).
Враховуючи викладене, факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення є недоведеним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь позивача.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, істотні порушення з якими складена постанова, а також те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Статтею 284 КУпАП встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:
1) про накладення адміністративного стягнення;
2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;
3) про закриття справи.
Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 288 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоячий орган (вищестоячий посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Суд зазначає, що в даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З огляду на наведені вище норми законодавства, суд зазначає, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.04.2020 року у справі № 337/346/17 (К/9901/22443/18).
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За наведених обставин, суд зазначає про відсутність у суду першої інстанції правових підстав закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 247 КУпАП.
Щодо вимог позивача до відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_3 , військова частина НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього.
Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.
Уповноважені посадові особи органів Державної прикордонної служби України можуть стягувати накладені ними штрафи незалежно від їх розміру в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон, контрольних пунктах в`їзду-виїзду та місцях їх дислокації виключно за допомогою безготівкових платіжних терміналів.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» №661-IV від 3 квітня 2003 року Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має таку загальну структуру: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону; Морська охорона, яка складається із загонів морської охорони; органи охорони державного кордону - прикордонні загони, окремі контрольно-пропускні пункти, авіаційні частини; розвідувальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, органи охорони державного кордону та інші органи, зазначені у частині першій цієї статті, є юридичними особами, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в банках, у тому числі в іноземній валюті.
Згідно з ч. 1-3ст.10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України.
Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів.
До складу прикордонного загону можуть входити прикордонні комендатури, відділи прикордонної служби, прикордонні застави, контрольно-пропускні пункти, відділення прикордонного контролю.
Оскільки відділ прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є складовою ланкою Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат здійснювати на підставі ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст.77,139,246,286, 290 КАС України, ст.ст.7,247,251,280КпАП України, суд, -
ухвалив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Харківського прикордонного загону, військова частина НОМЕР_1 (, адреса: Харківська обл., Дергачівський район, смт. Козача Лопань, вул. Прикордонна 4), Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (, адреса: м. Харків, вул. Клочківська 228 П) задовольнити частково.
Постанову №151422 від 06 червня 2021 року про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 5100 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 204-2 КУпАП - скасувати.
Стягнути з Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2ст. 299 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Л.М. Рибальченко