Справа № 940/1123/21
Суддя: Мандзюк С. В.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

02.11.2021 Провадження по справі № 2-а/940/20/21
Справа № 940/1123/21
РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2021 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Романовської Л.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Безуглої І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Тетієві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА №155053 від 21.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, посилаючись на те, що дана постанова є протиправною, оскільки ним не було порушено вимоги додатку 1 Правил дорожнього руху та відповідач правомірності свого рішення не підтвердив належними та допустимими доказами.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, його представник адвокат Безугла І.С. покладалась на розсуд суду.

Представник відповідача управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Палієнко Д.Т. до суду надіслала відзив на адміністративний позов, в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 21.08.2021 року інспектором 1 взводу 1 роти 2 батальйону управління патрульної поліції в Миколаївській області Вагерич Н.С. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 155053 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення із застосуванням штрафу у розмірі 340 гривень, у якій зазначено, що 21.08.2021 року о 12 год. 55 хв. у м. Миколаїв на перехресті проспекту Миру - вул. Будівельників водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SkodaOctavia, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.4 «Рух прямо або праворуч» з додатковою табличкою 7.4.4 «Час дії», здійснивши поворот ліворуч з проспекту Миру на вул. Будівельників, чим порушив додаток 1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Положеннями ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність водіїв транспортних засобів за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем разом з відзивом було надіслано до суду DVD диск з відеозаписами з нагрудного відеореєстратора«», «», «», «video_2021-09-15_12-37-26», фото знаку 4.4 з місця порушення.

Судом було оглянуті надані відповідачем докази, з яких вбачається, зокрема на відеозаписі «video_2021-09-15_12-37-26» зафіксовано, як транспортний засіб SkodaOctavia з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись у зустрічному напрямку службовому автомобілю поліцейських по проспекту Миру, виконав поворот ліворуч проігнорувавши вимоги дорожнього знаку 4.4 «Рух прямо або праворуч».

Із відеозаписів «», «», «» вбачається, що поліцейський повідомив водію про причину зупинки та суть вчиненого ним правопорушення, роз`яснив права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.

Доводи позивача, висловлені у судовому засіданні, про те, що він не керував вищевказаним транспортним засобом, а знаходився на пасажирському сидінні спростовуються наданим відповідачем «video_2021-09-15_12-37-26», а саме на 34 секунді запису зафіксовано, що позивач після зупинки автомобіля виходить з водійського місця в напрямку автомобіля працівників поліції. Також суд критично оцінює доводи позивача, висловлені у судовому засіданні про те, що інша особа керувала транспортним засобом, оскільки на момент оформлення матеріалів та під час спілкування з працівниками поліції позивач чи інші особи, що перебували в автомобілі не висловлювати категоричних тверджень чи заперечень з приводу особи водія.

Більш того, з відеозапису з назвою «», наданого відповідачем безсумнівно вбачається, що позивач ОСОБА_1 не лише не оспорював факт керування транспортним засобом, а сам про це неодноразово зазначав у ході спілкування з працівниками поліції. Так, на відеозаписі «», починаючи з 0:02:06 зафіксовано, як водій ОСОБА_1 звертаючись до працівника поліції говорить: «Чорна виїхала точно звідти само, де я тільки що». Далі, на цьому ж відеозаписі, починаючи з 0:02:12 ОСОБА_1 каже: «Я там знака цього і не бачив». Далі, на цьому ж відео, починаючи з 0:04:35 ОСОБА_1 , звертаючись до працівника поліції, каже: «Так а чого ж ви не спиняли, коли я їхав?»

За таких обставин суд вважає доведеним та встановленим факт того, що саме ОСОБА_1 21.08.2021 року о 12 год. 55 хв. у м. Миколаїв на перехресті проспекту Миру - вул. Будівельників керував автомобілем Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 .

Крім того, позивач ОСОБА_1 у адміністративному позові вказує на те, що поліцейський після винесення протоколу відразу склав постанову. Розгляд справи на місці, без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на протокол та постанову, доказів по справі, порушує його права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч. 1 ст. 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

До того ж, суд звертає увагу, що позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

У ході розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейський не перешкоджав реалізації права позивача на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі.

Отже, при розгляді справи відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП.

Відтак, суд приходить до висновку, що стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкції ч. 1 ст. 122 КУпАП, за якою позивач притягнений до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням норм чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Визначений правовою нормою ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі № 520/2261/19.

За таких обставин, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов позивача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Вищенаведене дає підстави для висновку, що доводи позивача у справі повинні оцінюватись судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем у позовній заяві доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм права, а тому не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовної заяви без задоволення.

Керуючись статтями 7, 121, 251, 255, 268, 280, 283 КУпАП, статтями73, 77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В.МАНДЗЮК