Справа № 440/11684/21
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 жовтня 2021 рокум. ПолтаваСправа №440/11684/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лазебної А.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

та представників сторін:

від позивача - Сергієнко В.І.,

від відповідача - Яловець М.А.,

розглянувши у підготовчому засіданні заяву позивача про поновлення строку звернення до суду та матеріали адміністративної справи за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Держпраці у Полтавській області, у якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову від 30.10.2020 №ПЛ27758/П/ТД-ФС.

Разом з позовною заявою представником позивача надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, що обґрунтована посиланнями на наявність поважних причин його пропуску. Так, за твердженням представника позивача, ФОП ОСОБА_1 спірна постанова не отримана, а про її існування він довідався лише 10.06.2021 після накладення арешту на картковий рахунок у АТ "КБ "ПриватБанк", після чого 15.06.2021 позивачем у Гадяцькому РВДВС отримано копію спірної постанови. При цьому представник позивача звертав увагу на те, що 30.09.2020 він змінив адресу реєстрації місця проживання, однак відповідач продовжував листування з ним за попередньою адресою.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2021, з метою встановлення фактичних обставин спору, у т.ч. й щодо строку звернення до суду з цим позовом, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 26.10.2021 представник позивача наполягав на задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Представник відповідача у підготовчому засіданні проти задоволення цієї заяви заперечувала, зазначивши, що копію постанови від 30.10.2020 №ПЛ27758/П/ТД-ФС вручено уповноваженій особі 03.11.2020, на підтвердження чого до матеріалів справи надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доводи учасників справи, розглянувши подану заяву та матеріали адміністративної справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Таким чином, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Предметом цього спору є правомірність постанови управління Держпраці у Полтавській області від 30.10.2020 №ПЛ27758/П/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф за порушення законодавства про працю у розмірі 50000,00 грн /а.с. 128-129/.

Відповідно до абзацу третього пункту 4 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Залученою до матеріалів справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №610 /а.с. 130/ підтверджено, що копію спірної постанови 30.10.2020 надіслано на адресу ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та 03.11.2020 вручено адресату з підписом "Дубовицька" /а.с. 130/.

Стосовно доводів представника позивача про те, що ОСОБА_1 30.09.2020 змінив реєстрацію місця проживання на адресу: АДРЕСА_2 /а.с. 63/, суд звертає увагу на такі обставини.

Позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець та спірною постановою штраф накладено на ФОП ОСОБА_1 .

За змістом пунктів 4, 7 частини першої статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (надалі - Закон) державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом; Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру /абзац перший частини першої статті 7 Закону/.

У силу пункту 5 частини четвертої статті 9 Закону в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про фізичну особу - підприємця: місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем.

За змістом частин першої, третьої, четвертої статті 10 Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Залученим до матеріалів справи витягом з Єдиного державного реєстру підтверджено, що станом на 30.10.2020 місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 /а.с. 94-96/.

До того ж, суд враховує пояснення представника відповідача про те, що упродовж вересня - листопада 2020 року усе листування з позивачем здійснювалось за зазначеною ним адресою ( АДРЕСА_3 ), про зміну місця проживання позивач управління Держпраці у Полтавській області не повідомляв /а.с. 22-38/.

Зокрема суд враховує, що до матеріалів справи залучено копію листа на адресу управління Держпраці у Полтавській області, що датований 22.10.2020, у якому позивачем зазначено адресу для листування: АДРЕСА_3 /а.с. 35-36/.

Представником позивача зазначені доводи не спростовані.

За таких обставин, суд констатує, що відповідачем належним чином виконано обов`язок з надсилання позивачу примірника спірної постанови.

Стосовно посилань представника позивача на те, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №610 не містить інформації про його вручення безпосередньо позивачу, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Тобто, рекомендоване поштове відправлення за відсутності адресата може бути вручене члену його сім`ї.

Отже, постанова від 30.10.2020 №ПЛ27758/П/ТД-ФС вважається врученою ФОП ОСОБА_1 03.11.2020.

Як наслідок, шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом закінчився 03.05.2021.

Позовну заяву надіслано до суду 23.09.2021 /а.с. 90/.

За вищевикладених обставин, суд визнає спростованими доводи представника позивача про те, що про існування спірної постанови ФОП ОСОБА_1 довідався лише 15.06.2021 після отримання її копії у державного виконавця.

Суд зауважує, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом "Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt", згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

У контексті спірних відносин суд враховує, що позивач був обізнаний з фактом проведення інспекційного відвідування інспектором Держпраці у Полтавській області, надавав свої пояснення, заперечення на акт перевірки тощо.

Обставини відхилення відповідачем заперечень ФОП ОСОБА_1 на акт перевірки та припис про усунення порушень вимог законодавства про працю, а також повідомлення про наявність підстав для розгляду справи про накладення штрафу (лист від 18.09.2020 вих. №02-12/7194, вручений позивачу 22.09.2020 - а.с. 126, у т.ч. зі звороту) з достатньою ймовірністю свідчили про притягнення позивача до відповідальності.

Вищенаведене є підставою для висновку про те, що строк звернення до суду з цим позовом позивачем пропущено без поважних причин, з огляду на його бездіяльність щодо своєчасного звернення до суду з цим позовом.

А тому, у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду належить відмовити.

Суд зауважує, що з метою гарантування позивачу права на звернення до суду судом було відкрито провадження у цій справі, проведено підготовче засідання, заслухано пояснення учасників справи з питання дотримання ФОП ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом, витребувано та досліджено письмові докази.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України. Зокрема, у силу частини третьої цієї статті, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За відсутності у матеріалах справи належних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивачем пропущений без наявності на те поважних причин.

А тому, позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови належить залишити без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 183, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, визначені статтями 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 01 листопада 2021 року.

Суддя О.О. Кукоба