Справа № 300/665/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 300/665/21 пров. № А/857/14307/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці (відокремленого підрозділу Державної митної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості транспортного засобу (суддя суду І інстанції: Гундяк В.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 31.05.2021р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

22.02.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Галицької митниці Держмитслужби № UA209250/2021/000014/1 від 16.01.2021р. про коригування митної вартості товарів (а.с.2 і на звороті, 17-20).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.25).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.65-72).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.82-91).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що митну вартість ввезеного позивачем легкового автомобіля правомірно визначено за основним методом, про що подана митна декларація /МД/ № UA209250/2021/000526 від 15.01.2021р. разом з підтверджуючими документами.

У митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості товару декларантом, оскільки заявлена митна вартість не підтверджена документально і не відповідає інформації про вартість спірного автомобіля. Законом не передбачено співставлення заявленої декларантом митної вартості із тією, яка генерується АСАУР ДФС як методу перевірки правильності визначення заявленої вартості.

При цьому, суд не врахував тої обставини, що ввезений автомобіль має свої особливості в частині комплектації, пробігу, амортизації в ході експлуатації, поломок та пошкоджень. Отже, застосований відповідачем метод не враховує індивідуальні особливості придбаного позивачем транспортного засобу, що мають суттєвий вплив на його ринкову вартість.

Також під час судового розгляду не здобуто доказів щодо підставності виникнення сумнівів у правильності визначення задекларованої вартості транспортного засобу, не наведено ризиків при здійсненні митного контролю тощо.

Водночас, поза увагою суду залишилася усталена судова практика по аналогічній категорії справ.

Відповідачем Івано-Франківською митницею скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального і процесуального права, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.105-107).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Водночас, колегія суддів не убачає підстав для задоволення клопотання апелянта ОСОБА_1 про розгляд справи в присутності сторін (а.с.91), оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій останньою детально та послідовно обґрунтовано власну правову позицію по справі.

Звідси, правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати в судовому засіданні, колегія суддів не убачає.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Постановою КМ України № 895 від 30.09.2020р. «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» та наказами Державної митної служби України № 460 від 19.10.2020р. «Про утворення територіальних органів Державної митної служби як відокремлених підрозділів» та № 480 від 27.10.2020р. «Про реорганізацію територіальних органів Держмитслужби» Галицьку митницю Держмитслужби реорганізовано.

Згідно наказу № 472 від 30.06.2021р. новоутворені митниці як відокремлені підрозділи Державної митної служби України розпочали з 00 год. 00 хв. 01.07.2021р. здійснення покладених на них функцій і повноважень.

У процесі реорганізації утворено відокремлений підрозділ Держмитслужби - Івано-Франківську митницю, зоною діяльності якої є виключно Івано-Франківська обл. (а.с.108-114).

Виходячи з наведеного, в порядку ст.52 КАС України судом апеляційної інстанції допущено заміну відповідача Галицької митниці Держмитслужби її правонаступником - Івано-Франківською митницею (відокремленим підрозділом Державної митної служби України) ().

Також ухвалою апеляційного суду від 12.10.2021р. витребовано від позивача додаткові докази по справі: належно завірений переклад документів на іноземній мові, що подавалися ОСОБА_1 або іншою уповноваженою особою від її імені до Галицької митниці Держимитслужби в цілях митного оформлення легкового автомобіля марки PEUGEOT, модель PARTNER, 2016 року випуску, з об`ємом двигуна 1560 куб.см., номер кузова НОМЕР_1 ; докази оплати вартості вказаного автомобіля іноземному продавцю Rendy Deketelaere, копії іноземних реєстраційних документів на ввезений автомобіль (мовою оригіналу і в перекладі на українську мову) (а.с.134-137).

На виконання цієї ухвали позивачем скеровані до апеляційного суду додаткові докази по справі (а.с.142-148).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, на підставі рахунку-фактури № б/н від 12.01.2021р. позивач придбала у нерезидента Rendy Deketelaere, транспортний засіб - легковий автомобіль марки PEUGEOT, модель PARTNER, 2016 року випуску, з об`ємом двигуна 1560 куб.см., номер кузова НОМЕР_1 , вартість придбаного транспортного засобу становила 2900 євро (а.с.49).

Для митного оформлення імпортованого автомобіля уповноважена особа декларанта подала МД № UA209250/2021/000526 від 15.01.2021р. на товар: ««Легковий автомобіль вживаний, марка «PEUGEOT», модель «PARTNER», VIN - НОМЕР_1 , тип двигуна -дизель, об`єм двигуна- 1560 куб.см, календарний рік виготовлення - 2016, модельний рік виготовлення - 2016, з аварійними пошкодженнями після ДТП»; заявлена фактурна вартість - 2900 євро (а.с.45-46).

Митна вартість визначена декларантом за основним методом, про що свідчить код відповідного методу визначення митної вартості, вказаний у графі 43 МД « 1». Числове значення визначеної митної вартості 98567 грн. 52 коп. або еквівалент 2900 євро за курсом Національного Банку України /НБУ/ на дату подання декларації (33 грн. 9888 коп. за євро).

Для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу уповноважена особа декларанта подала до митного органу наступний перелік документів:

рахунок-фактуру № б/н від 12.01.2021р. (а.с.49);

декларацію про походження товару від 12.01.2021р.

акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209040/2021/001036 від 15.01.2021р. (а.с.43-44);

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 31.05.2016р.;

копію митної декларації країни відправлення № 21PL412020Е0029736 від 14.01.2021р. (а.с.42);

а також інші документи.

За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, митний орган дійшов висновку, що такі документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена (підлягає сплаті за товари), що ставить під сумнів обґрунтованість обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Відповідач надіслав уповноваженій особі декларанта повідомлення наступного змісту: «Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України Вам необхідно надати:

- якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні тa/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

копію митної декларації країни відправлення;

каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи);

висновки про якісні та вартісні характеристики підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини» (а.с.41).

На вказане повідомлення уповноважена особа декларанта представила висновок № 2/012021 від 15.01.2021р. експертного автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого вартість ввезеного автомобіля на дату оцінки складає 2697 євро (а.с.8-10).

16.01.2021р. відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA209250/2021/000014/1, відповідно до якого визначено митну вартість імпортованого позивачем автомобіля у розмірі 5200 євро (а.с.39-40).

У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів, відповідач 15.01.2021р. прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209250/2021/00024 (а.с.22).

У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів зазначено: митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору в зв`язку із неподанням декларантом або уповноваженою нею особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2 ст.53 МК України (банківських платіжних документів).

Митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме: для підтвердження фактурної вартості декларантом не подано банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару. Відповідно митним органом розпочато процедуру консультації та направлено повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч.2 ст.53 МК України, а саме: банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару.

Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару.

Висновок експерта № 2/012021 від 15.01.2021р. не може бути взято до уваги, оскільки він не відповідає вимогам п.7.35.9 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затв. наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003р.; декларація країни відправлення не стосується суб`єкта декларування.

Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст.64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу, обраховану згідно МД № 305160/20/75957 від 07.12.2020р. на рівні 5200 євро.

Розглядуваний спір стосується правомірності рішення відповідача щодо коригування митної вартості товарів.

Приймаючи рішення та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час митного оформлення не надав достатні документи, які необхідні для визначення митної вартості за ціною договору. Відповідачем доведено ту обставини, що подані позивачем документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни товару та не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору.

При цьому, відповідач обґрунтував і підтвердив належними доказами виникнення правових підстав для застосування другорядного резервного методу та довів неможливість визначення митної вартості за ціною контракту та її визначення за жодним методом, що передує резервному.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заявленого позову такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами МК України (в редакції, чинній на момент виникнення цих відносин), відповідно до ст.49 якого митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Матеріалами справи стверджується, що під час митного оформлення імпортованого автомобіля декларантом не були надані всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору (основним методом). Зокрема, не були представлені банківські чи інші платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

По причині наведеного митним органом були витребувані від декларанта додаткові документи про сплату вартості товару, які декларантом за результатами проведених консультацій не надані.

За вказаних обставин у відповідача виник обґрунтований сумнів щодо невірного визначення декларантом митної вартості товару, оскільки представлені разом з митної декларації документи лише декларували вартість автомобіля, однак не підтверджували його сплату.

По відношенню до оцінюваного товару, для підтвердження фактурної (митної) вартості товару до митного оформлення декларантом надано рахунок-фактуру № б/н від 12.01.2021р., згідно якого позивач придбала у нерезидента Rendy Deketelaere, транспортний засіб - легковий автомобіль марки PEUGEOT, модель PARTNER, 2016 року випуску, з об`ємом двигуна 1560 куб.см., номер кузова НОМЕР_1 , вартість придбаного транспортного засобу становила 2900 євро.

Рахунок-фактура - це вид комерційного документа, на підставі якого здійснюється оплата за товар.

Затвердженої форми рахунку-фактури та вимог щодо її заповнення законодавством України не передбачено.

Згідно загальносвітової практики рахунок-фактура має містити дату складання, найменування та реквізити сторін, найменування товару, валюту розрахунків.

Відповідно до Рекомендації Європейської економічної комісії ООН № 61983 «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку для міжнародної торгівлі» рахунок має місце для підписів та інших видів автентичності, коли вони необхідні.

Представлений позивачем рахунок-фактура від 12.01.2021р. складений німецькою мовою, надрукований на довільному бланку договору (не на офіційному бланку продавця), не містить жодних реквізитів та печаток продавця.

Отже, подана фактура не містить суттєвих умов, що є необхідними для оформлення операції купівлі-продажу автомобіля.

Окрім цього, згідно поданої позовної заяви ОСОБА_1 придбала спірний автомобіль у ОСОБА_2 , який придбав цей автомобіль на фірмі у Бельгії згідно рахунку-фактури № 198/2020 від 31.12.2020р. (а.с.143-144).

За таких обставин позивач ОСОБА_1 взагалі не вступала у будь-які правовідносини з нерезидентом Rendy Deketelaere, фактично придбала автомобіль у ОСОБА_2 і провела з ним розрахунки, а тому спірний рахунок-фактура від 12.01.2021р. має сумнівний характер і не може бути прийнятий до уваги під час митного оформлення автомобіля.

Рахунок-фактура (інвойс) може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акта приймання-передачі лише у випадку його оплати, що підтверджується відповідними документами.

Документами, що підтверджують оплату, можуть бути платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо.

Водночас, позивачем не представлено (у тому числі й на вимогу суду) будь-яких банківських платіжних документів стосовно оплати придбаного автомобіля.

Частиною 4 ст.58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч.5 ст.58 МК України).

Таким чином, для можливості застосування першого методу визначення митної вартості товарів, декларанту необхідно підтвердити таку складову митної вартості товарів як ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари та інші складові митної вартості, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, визначені ч.10 ст.58 МК України.

З системного аналізу ст.53 та ч.1 ст. 368 МК України слідує необхідність подання громадянами на підтвердження фактурної вартості товарів касових або товарних чеків, ярликів, інших документів роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

При цьому, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Таким чином законодавцем відокремлено розрахункові документи й рахунок - фактуру (інвойс), тобто ці документи не є ідентичними, підтверджують різні обставини (один - суму, яка підлягає сплаті, інший - суму, яка фактично сплачена) та обидва вказані документи є обов`язковими для подання до митного оформлення.

Проте, як встановлено під час судового розгляду, позивачем документів, які підтверджують оплату, не було подано митному органу, а тому останньою не підтверджено одну із складових митної вартості - ціну, що була фактично сплачена.

Таким чином подані документи не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості товару, а тому посадовою особою митного органу правомірно було направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання додаткових документів, які підтверджують митну вартість ввезеного товару.

Окрім цього у поданій декларантом митній декларації країни відправлення за № 21PL412020E0029736 від 14.01.2021р. зазначено, що вона сформована на ім`я ОСОБА_3 , а відтак жодним чином не стосується суб`єкта декларування позивача по справі.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):

ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

ч.6 ст.54 - орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Пунктом 2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товару не подала до митного органу всі необхідні для цього документи.

Із змісту представлених документів не видається можливим чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезеного автомобіля, при цьому відповідачем доведено наявність обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють його вартість.

Оскільки сам позивач не може підтвердити заявлену вартість автомобіля шляхом надання доказів сплати його вартості, тому апеляційний суд приходить до переконливого висновку про недоведеність належними доказами заявленої декларантом митної вартості спірного автомобіля.

Звідси, за наявності вагомого обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом застосування митним органом коригування митної вартості слід вважати підставним та обґрунтованим.

Окрім цього, автоматизована система аналізу та управління ризиками не є програмним продуктом, який містить інформацію про митну вартість імпортованих товарів, а спрямована виключно на те, що б застерегти посадових осіб митниці про ті митні формальності, які йому доцільно провести, за необхідності, для дотримання норм законодавства під час здійснення митного контролю.

Згідно ст.362 МК України аналіз ризику - систематичне використання органами доходів і зборів наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Тобто, спрацювання системи АСАУР є рекомендацією посадовій особі митниці більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою митною вартістю товару.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем обґрунтовано ціну, яка визначена ним внаслідок проведеного коригування митної вартості за резервним методом, та доведено неможливість використання як достовірної інформації, наданої декларантом при визначенні митної вартості імпортованого товару.

Водночас, представлені для митного оформлення автомобіля документи викладені на іноземній мові, до справи долучений їх переклад, а тому такі сторонами повністю ідентифіковані, що дозволило об`єктивно встановити дійсні обставини по справі.

Водночас, складений рахунок-фактура не є належним чином оформленим документом, оскільки такий не складений продавцем-нерезидентом, а експортна митна декларація не стосується позивача, через що її переклад колегія суддів вважає недоцільним.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч.6 ст.54 МК України).

Отже, на підставі наведених норм, у зв`язку із заявленням декларантом неповних відомостей щодо митної вартості товару, а також через неподання документів, що підтверджують рівень митної вартості товарів, митним органом правомірно прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів та винесено оскаржувану картку відмови.

Згідно з п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затв. наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012р., у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Як вбачається із рішення № UA209250/2021/000014/1 від 16.01.2021р. про коригування митної вартості товарів, у ньому обґрунтована неможливість застосування методу 2а (ст.59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.

Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст.64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу, обраховану згідно МД № 305160/20/75957 від 07.12.2020р. на рівні 5200 євро.

Додатково колегія суддів враховує, що декларантом позивачем 26.01.2021р., після винесення митницею оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів, подано відповідачу МД № UA209250/2021/001167, в графі 12 «Відомість про вартість» якої зазначено 99256 грн. 85 коп.; в лівому підрозділі графи 43 «Код МВВ» проставлено « 6», тобто, визначений декларантом резервний метод митної вартості товару; у графі 45 «Коригування» вказано вартість товару 99256 грн. 85 коп. (а.с.4748).

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, а відтак й покладених в основу спірного рішення про визначення митної вартості товарів, заявлений позов є безпідставним, через що задоволенню не підлягає.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021р. в адміністративній справі № 300/665/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 03.11.2021р.