Справа № 400/1951/20
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 р. № 400/1951/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі відповідач) з позовними вимогами про:

- визнання протиправним та скасування рішення, викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.05.2020 року за № 1926-1815/1-02/8-1400/20;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити та виплачувати в повному обсязі, без обмежень граничного розміру виплати та перерахувати пенсію ОСОБА_1 за вислугою років з 14.04.2016 року з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок про складові заробітної плати, виданих прокуратурою Миколаївської області, без обмеження розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом № 3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-111;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області забезпечити виплату компенсації належної позивачу пенсії за вислугою років за період з 14.04.2016 року по 09.09.2019 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва з заявою про призначенням пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва №28/1 від 22.04.2016 року у призначенні пенсії було відмовлено. Рішення мотивоване посиланням на п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, яким визначалося, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру». У зв`язку з цим, з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Вказав, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.10.2016 року у справі №490/4315/16-а частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, визнано протиправним та скасовано рішення №28/1 від 22.04.2016 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року - з моменту мого звернення до Пенсійного фонду із заявою, а саме з 14.04.2016 року. Разом з тим, апеляційною судовою інстанцією постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.10.2016 року скасовано та у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання неправомірним рішення, зобов`язання виконати певні дії - відмовлено. Касаційною інстанцією зазначене рішення апеляційної інстанції залишено без змін. Зазначив, що після цього він був вимушений продовжувати працювати, оскільки був позбавлений свого конституційного права на належне пенсійне забезпечення. 09.09.2019 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для нарахування йому пенсії за вислугою років. За заявою від 09.09.2019 року Пенсійним фондом призначена пенсія відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, що на думку ОСОБА_1 значно звужує його права, оскільки, по-перше, право на нарахування пенсії він вже мав з моменту звернення до Пенсійного фонду із заявою, а саме з 14.04.2016 року, а по-друге, нарахована 09.09.2019 року пенсія складає 60, а не 90 відсотків від його заробітної плати, як це передбачено ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ. Вказав, що 23.04.2020 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою щодо призначення та виплати в повному обсязі, без обмежень граничного розміру виплати та перерахунку мені пенсії за вислугою років з 14.04.2016 року з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок про складові заробітної плати, виданих прокуратурою Миколаївської області, без обмеження розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993 року, у редакції Закону від 12.07.2001 року№ 2663-111. Також, просив виплатити компенсацію належної йому пенсії за вислугою років за період з 14.04.2016 року по 09.09.2019 року. Листом від 06.05.2020 року за № 1926-1815/1-02/8-1400/20 відповідач повідомив про відсутність підстав для нарахування позивачу пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року. Позивач вказав, що на момент призначення його на роботу в органах прокуратури України (27.06.2001 року) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року. Статтею 50-1 вказаного Закону визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Таким чином на думку ОСОБА_1 , 14.04.2016 року звернувшись до Пенсійного фонду, він набув право виходу на пенсію після набуття стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку, маючи на той час вислугу років, яка давала право на призначення пенсії - 20 років 7 місяців 7 днів, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах 16 років 7 місяців 7 днів. На теперішній час діє Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, статтею 86 частиною першою якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення (14.04.2016 року) вислуги років не менше зокрема: з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати. Таким чином, статтею 86 вказаного Закону збільшено стаж роботи, що давав право на пенсію за вислугою років (на час звернення 14.04.2016 року), у порівнянні зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, з 20 років до 22 років 6 місяців та зменшено нарахування пенсії від заробітної плати позивача з 90 до 60 відсотків, що є звуженням прав позивача. Позивач вважає таке рішення органу пенсійного фонду протиправним, тому й звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 27.05.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

01.06.2020 року на виконаня ухвали суду від 27.05.2020 року позивачем до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду надано уточнену позовну заяву із зазначенням свого реєстраційного номеру облікової картки платника податків; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; інформації про місцезнаходження оригіналів доказів, копії яких додані до позовної заяви.

Ухвалою від 05.06.2020 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 400/1951/20 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 24.06.2020 року.

Судове засідання, призначене на 24.06.2020 року, відкладено на 18.08.2020 року.

02.07.2020 року за вх. № 13373 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що відповідно до частини 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років. Згідно части 1 статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Вказав, що позивачу вже призначено пенсію відповідно до Закону № 1697, обчислену згідно Закону № 1058, виходячи з наступного. Відповідно до частини 2-5 статті 86 Закону № 1697 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Відповідно до частини 15 статті 86 Закону № 1697 з 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/іцомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов язкове державне пенсійне страхування". Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Згідно заяви Позивача від 09.09.2019 року, трудової книжки, довідки Прокуратури Миколаївської області від 09.09.2019 року № 11/л-561 вих.-19, позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом № 1697. Щодо вимоги виплати пенсії Позивачу без обмеження її максимальним розміром вказав, що згідно частини 3 статті 27 Закону № 1058 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Крім того, відповідно до пункту 13-2 Розділу XV Прикінцевих положеннь Закону № 1058 максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Таким чином, наведені положення є імперативними та встановлюють обмеження в розмірі виплачуваної особі пенсії, неконституційними не визнавались та були чинними в період виникнення спірних правовідносин. Зазначив, що законодавством передбачено для осіб, яким призначено пенсію за законодавством, яке не передбачало обмеження максимального розміру, лише збереження раніше призначеного розміру пенсії, але не передбачає право на здійснення перерахунку пенсії, у розмірі, що перевищує максимально встановлений розмір. Зазначені норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають застосуванню. Щодо вимоги призначити пенсію з 14.04.2016, вказав, що у квітні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, у якому просив визнати протиправними та незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва (правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області) при прийнятті рішення від 22.04.2016 №28/1 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язати Управління провести обчислення пенсії за вислугою років, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2016 року по справі № 490/4315/16-а позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України Центральному районі м. Миколаєва № 28/1 від 22 квітня 2016 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Центральному районі м. Миколаєва призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року - з моменту його звернення із заявою з 14 квітня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року по справі № 490/4315/16-а скасовано постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2016 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 31 липня 2018 року по справі № 490/4315/16-а касаційну скаргу позивача залишено без задоволення. Щодо виплати позивачу компенсації, вказав, що відповідач здійснює виплату пенсії позивачу щомісяця, відповідно до норм чинного законодавства, починаючи з 09.09.2019 року, відповідно до Закону № 1697, обчислену згідно Закону № 1058. Суми нарахованої, але не виплаченої пенсії позивача за попередні періоди (з 14.04.2016 року по 09.09.2019 року), як зазначено в прохальній частині позовної заяви відсутні, а отже вимога позивача щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

10.07.2020 року за вх. № 13948 до канцелярії Миколаївського окружного адміністративного суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що на момент призначення його на роботу в органах прокуратури України (27.06.2001 року) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року. Статтею 50-1 вказаного Закону визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Таким чином на думку ОСОБА_1 , 14.04.2016 року звернувшись до Пенсійного фонду, він набув право виходу на пенсію після набуття стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку, маючи на той час вислугу років, яка давала право на призначення пенсії - 20 років 7 місяців 7 днів, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах 16 років 7 місяців 7 днів. Вказав, що оскільки набув право на пенсію за вислугу років ще 14.04.2016 року в розрахунку 90 відсотків заробітної плати, відповідач у відповідності до ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має виплатити йому компенсацію належної пенсії за вислугою років за період з 14.04.2016 року по 09.09.2019 року.

Ухвалою суду від 18.08.2021 року зупинено провадження в адміністративній справі №400/1951/20 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі №560/2120/20 (провадження №Пз/9901/9/20).

01.11.2021 року суд ухвалою поновив провадження у справі №400/1951/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії зі стадії, на якій його було зупинено та ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва з заявою про призначенням пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі міста Миколаєва №28/1 від 22.04.2016 року у призначенні пенсії було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.10.2016 року у справі №490/4315/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення №28/1 від 22.04.2016 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, зобов`язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року - з моменту мого звернення до Пенсійного фонду із заявою, а саме з 14.04.2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 року у справі №490/4315/16-а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.10.2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання неправомірним рішення, зобов`язання виконати певні дії.

Постановою Верховного Суду від 31.07.2018 року постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 року у справі №490/4315/16-а залишено без змін.

09.09.2019 року позивач знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для нарахування йому пенсії за вислугою років.

09.09.2019 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років на підставі положень ст. 86 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» в розмірі 60 % від середнього заробітку.

23.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з заявою щодо призначення та виплати в повному обсязі, без обмежень граничного розміру виплати та перерахунку пенсії за вислугою років з 14.04.2016 року з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок про складові заробітної плати, виданих прокуратурою Миколаївської області, без обмеження розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993 року, у редакції Закону від 12.07.2001 року№ 2663.

Листом від 06.05.2020 року за № 1926-1815/1-02/8-1400/20 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для нарахування позивачу пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, оскільки на дату 14.04.2016 року відсутній загальний страховий стаж у розмірі 22 роки 6 місяців.

Не погодившись з рішенням Головного управління ПФУ в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії позивачу з 14.04.2016 року з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати, позивач оскаржив рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку, звернувшись до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Питання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури було врегульоване положеннями статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, частина перша якої встановлювала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку; пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії; за кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Разом з тим, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

У зв`язку з набранням чинності зазначеним Законом втратили чинність положення статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, в частині визначення осіб, які мають право на призначення пенсії за вислугу років та розміру такої пенсії.

У свою чергу, статтею 86 Закону №1697-VII визначено підстави та порядок призначення пенсії за вислугу років (у редакції на момент звернення позивача до пенсійного органу - 14.04.2016 року).

Так, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Таким чином, статтею 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Відповідно до частини 2-5 статті 86 Закону № 1697 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу та надбавок до нього. Посадовий оклад, надбавки за вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.

Відповідно до частини 15 статті 86 Закону № 1697 з 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/іцомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов язкове державне пенсійне страхування.

Суд зауважує, що на час звернення позивача за призначенням пенсії набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії від 14.04.2016 року загальний стаж роботи позивача складав 20 років 7 місяців 7 днів, що було недостатнім для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону №1697-VII.

Зазначені обставини установлені постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 року у справі №490/4315/16-а, яка набрала законної сили, якою скасовано постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.10.2016 року та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання неправомірним рішення, зобов`язання виконати певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З доводів заявленого позову вбачається, що наявність права на призначення пенсії на підставі положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, позивач пов`язує з тим, що вказана норма права (у зазначеній редакції) діяла під час його роботи в органах прокуратури. Подальша зміна правового регулювання питань призначення пенсій прокурорам, зокрема, прийняття Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, що призвело до збільшення необхідного стажу для призначення пенсії та зменшення розміру пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, свідчить про звуження змісту та обсягу існуючих прав, що прямо суперечить положенням Конституції України.

З такими доводами позивача суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, яка діяла в редакції Закону з 26.07.2001р. (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001р.) до 01.10.2011р. (в редакції Закону №3668 від 08.07.2011р.), прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, у прокурорів та слідчих, які мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи положення ст.ст.22, 58 Конституції України, можливо стверджувати про те, що у разі якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які підвищують, зокрема, необхідний стаж для призначення пенсії, зменшують розмір пенсії у відсотковому виразі до посадових окладів, то такі зміни звужують зміст та обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб (в яких таке право раніш виникло).

У спірному випадку, позивач станом на 14.04.2016 року, не мав необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком, а отже у позивача не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст..50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у вказаній редакції).

Оскільки, позивач не набув такого права, то не можливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, оскільки положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу існуючого права, але у позивача такого права не існувало.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність доводів позивача щодо звуження змісту та обсягу його права на призначення пенсії за вислугу років.

Крім того, як вставновлено судом раніше, 09.09.2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області для нарахування йому пенсії за вислугою років.

09.09.2019 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років на підставі положень ст. 86 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру» в розмірі 60 % від середнього заробітку.

Суд зауважує, що на дату виникнення у позивача права на пенсію за вислугу років та дату звернення ОСОБА_1 з заявою про призначення пенсії (09.09.2019 року) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII, частиною 2-5 статті 86 якого передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, правові підстави для призначення чи перерахунку пенсії ОСОБА_1 за вислугою років з 14.04.2016 року з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідок про складові заробітної плати відсутні.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на практику Верховного Суду, оскільки вона стосувалась перерахунку пенсії, а не призначення пенсії.

Призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90, а потім 80 і згодом 60 процентів від суми місячного (чинного) заробітку, а також положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Вказана позиція зводиться до того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а внесені зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ на момент звернення позивача із заявлю про перерахунок пенсії, щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Таким чином, при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватися норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а наступні зміни законодавства стосуються зміни розміру відсотків при призначенні пенсії прокурорам.

Крім того, відповідно до частини 15 статті 86 Закону № 1697 з 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/іцомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розміри обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов язкове державне пенсійне страхування.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно заяви Позивача від 09.09.2019, трудової книжки на ім`я Позивача, довідки Прокуратури Миколаївської області від 09.09.2019 № 11/л-561 вих. -19, Позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом № 1697.

Відтак, Відповідач правомірно здійснює виплату пенсії Позивачу, що призначена відповідно до Закону № 1697, обчислену згідно Закону № 1058.

Щодо позовних вимог про виплату пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром, суд зазначає наступне.

Обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VІ (далі - Закон № 3668-VІ).

За положеннями статті 2 Закону №3668-VI, який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, (в редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивача з 1 жовтня 2020 року) Максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно частини 3 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, відповідно до пункту 13-2 Розділу XV Прикінцевих положеннь Закону № 1058 максимальний розмір пенсії, призначеної на умовах законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), не може перевищувати десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини 15 статті 86 Закону № 1697 максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Також, відповідно до частини 1 статті 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-УІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (надалі - Закон № 3668) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до пункту 2 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668 обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії, встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії відповідатиме максимальному розміру пенсії, встановленому цим Законом.

Тобто, законодавством передбачено для осіб, яким призначено пенсію за законодавством, яке не передбачало обмеження максимального розміру, лише збереження раніше призначеного розміру пенсії, але не передбачає право на здійснення перерахунку пенсії, у розмірі, що перевищує максимально встановлений розмір.

Зазначені норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними та неконституційними не визнавалися.

Вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 2 травня 2018 року у справі №704/87/17, від 3 квітня 2018 року у справі №361/4922/17, від 15 травня 2019 року у справі №554/4191/17, від 21 листопада 2019 року у справі №161/14321/16-а та від 10 грудня 2020 року у справі №580/492/19.

Окрім того, судом встановлено, що розмір пенсії ОСОБА_1 складає 3850,08 грн., тобто не перевищує десяти розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області забезпечити виплату компенсації належної ОСОБА_1 пенсії за вислугою років за період з 14.04.2016 року по 09.09.2019 року, суд зазначає наступне.

Згідно статті 46 Закону № 1058 виплата пенсії за минулий час нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до ст. ст. 1,2 Закону України від 19.10.2000 року № 2050- ІП «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати» у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, зазначена диспозиція статті стосується випадку нарахованої, але не виплаченої суми доходу, в даному випадку - пенсії.

Згідно статті статті 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що 09.09.2019 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років на підставі положень ст. 86 Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру».

Вказана пенсія відповідачем виплачується ОСОБА_1 з вересеня 2019 року.

Як вказано судом раніше, з 14.04.2016 року позивач не набув права на призначення пенсії, а тому суми нарахованої, але не виплаченої пенсії позивача за попередні періоди, а саме з 14.04.2016 року по 09.09.2019 року, відсутні, а отже вимога позивача щодо стягнення з Пенсійного фонду компенсації втрати частини доходів є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, у ГУ ПФУ в Миколаївській області відсутні правові підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 14.04.2016 року у розмірі 90 відсотків від розміру заробітної плати на підставі довідки прокуратури Миколаївської області.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Судові витрати покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,139,241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 138844159) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 02.11.2021 року.

Суддя Г.В. Лебедєва