Справа № 522/20899/21
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/457/21
УХВАЛА

03 листопада 2021 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Бондар В.Я., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, третя особа: інспектор патрульної поліції м. Одеси лейтенант поліції Воєвода Іван Юрійович, про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника Мудрика Ігоря Олександровича 29.10.2021 року звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області, третя особа: інспектор патрульної поліції м. Одеси лейтенант поліції Воєвода Іван Юрійович, про скасування постанови.

Матеріали справи передані судді 01.11.2021 року.

Позивач оскаржує постанову інспектора патрульної поліції м. Одеси лейтенант поліції Воєвода Іван Юрійович серії ЕАН №4470688 від 11.07.2021 року.

Позивач просить поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду, з огляду на те, що 14.07.2021 року позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою про скасування постанови, однак йому відмовили у реєстрації звернення. При цьому, черговий завірив, що він зможе передати заяву для реєстрації та пізніше повідомив реєстраційний номер скарги. 26.07.2021 року позивач знову прийшов до Управління патрульної поліції з метою отримання відповіді та ознайомлення з матеріалами справи, засобами телефонного в`язку дізнався що відповідь йому нібито скерована 19.07.2021 року, у ознайомленні відмовили у зв`язку з карантинними обмеженнями. Тому, позивач вважає початок перебігу процесуального строку з моменту початку бездіяльності відповідача з 26.07.2021 року. Позивач вказує, що доказів вищевикладених обставин у нього не може бути, тому він їх просить витребувати. В подальшому, а саме 30.07.2021 позивач звернувся до суду з відповідним позовом та його позов було повернуто, про що він випадково дізнався з реєстру судових рішень.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості доводам позивача на предмет наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 286 КАС України закріплено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Згідно матеріалів адміністративної справи №420/13542/21, позивач звернувся до суду 30.07.2021 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 було повернуто, у зв`язку з відмовою у поновленні пропущених процесуальних строків, адже строки були пропущені не з поважних причин.

Звертаючись до суду з тотожним позовом (акт щодо тотожності позовних заяв складено 29.10.2021 року) Махновський К.Є. в особі представника вказує, що доказів на підтвердження своїх доводів надати не може та просить витребувати усі матеріали справи за постановою серії ЕАН №4470688 від 11.07.2021 року, включаючи звернення від 14.07.2021 року.

Згідно приписів ст. ст. 122, 123 КАС України у заяві про поновлення строку до суду позивачем необхідно зазначити поважні причини.

Так, ключовою є фраза поважні причини а отже, це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача тобто, якщо строк був пропущений з поважних причин це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-240а13 (№ в ЄДРСРУ 36171760) передбачено, що обставини, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною і встановлюються судом тільки у випадку, якщо заявлена вимога про застосування цих строків.

З огляду на викладене, суд не вбачає поважних причин для пропуску строку звернення до адміністративного суду, натомість зазначені позивачем причини суд поважними не вважає, зважаючи на те, що такі причини не підтверджуються жодними доказами, а питання про витребування доказів не може бути вирішено до відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на розгляд його справи судом.

Стосовно питання доступу до суду ЄСПЛ зазначив в ухвалі щодо прийнятності Заяви № 6778/05 «МПП "Голуб" проти України» від 18 жовтня 2005 р., що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 р., серія А № 18, п. 28-36).

ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 р., п. 33).

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результатом правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чіткість регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту свої прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконань ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певними процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимули учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можу, вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України, суд після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст.123 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч.8 ст.169 КАС України).

Враховуючи, що судом не встановлено достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, пропущені процесуальні строки звернення до суду поновленню не підлягають, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 287 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати причини пропуску строку звернення до суду не поважними та відмовити ОСОБА_1 у поновленні пропущеного процесуального строку.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, третя особа: інспектор патрульної поліції м. Одеси лейтенант поліції Воєвода Іван Юрійович, про скасування постанови повернути позивачу.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя В.Я.Бондар