Справа № 580/6361/21
Суддя: Валентин ГАРАЩЕНКО
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року справа № 580/6361/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаращенка В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Азот» до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов приватного акціонерного товариства «Азот» (далі - позивач) до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 30.07.2021 №55282181 про стягнення виконавчого збору;

- визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 04.08.2021 №66375880 про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 11.10.2021 зупинено провадження в адміністративній справі до подання витребуваних судом доказів.

Ухвалою суду від 01.11.2021 поновлено провадження у справі.

За відсутності клопотань учасників процесу про розгляд справи в судовому засіданні, суд керуючись ч. 5 ст. 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що постанова про стягнення із позивача виконавчого збору є неправомірною, оскільки відповідачем жодних заходів з примусового стягнення залишку боргу в розмірі 3 533 361,54 грн., відповідач не вчинив, тоді як борг був самостійно сплачений позивачем на рахунок УПФУ.

За твердженням позивача, виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом. Питання ж розміру виконавчого збору залежить від суми фактичної стягнутої державним виконавцем суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі.

На підставі зазначеного позивач вказує, що у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, а отже постанова про стягнення виконавчого збору від 30.07.2021 №55282181 не відповідає вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню.

Також позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2021 №66375880 з примусового стягнення виконавчого збору, підлягає скасуванню з підстав протиправності постанови про стягнення виконавчого збору.

У відзиві на адміністративний позов відповідач позов не визнав та зазначив, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Сума стягнення за виконавчим документом при відкритті виконавчого провадження складала 5 560 367,06 грн., тому сума виконавчого збору, що підлягала стягненню за виконавчим документом, складала 10 відсотків суми, що підлягала примусовому стягненню, а саме: 556036, 70 грн. В ході примусового виконання державним виконавцем стягнуто виконавчий збір в сумі 202700, 44 грн., залишок суми виконавчого збору становить 353336, 26 грн.

Відповідач стверджує, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом не передбачено, тому виконавчий збір за виконання судових рішень майнового характеру стягується у розмірі 10% від суми стягнення.

Відповідачем звернуто увагу, що посилання позивача на судову практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року по справі №2540/3203/18, є хибним, оскільки у вказаній постанові для вирішення спірних правовідносин, суд керувався нормами Закону №1404-VIІІ, які були чинними до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов дня посилення захисту права дитини на належне утримання», від 03 липня 2018 року №2475-VIII.

Отже, відповідач вважає, що при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 30.07.2021 діяв у порядку та у спосіб, визначені Законом, тому оскаржувана постанова прийнята на законній підставі та не може бути скасованою.

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача та наполягав на задоволенні позову, оскільки у позовній заяві детально описано хід виконавчого провадження № 55282181, після аналізу якого є зрозумілим, що відповідачем жодних заходів передбачених статтею 10 Закону №1404-VIІІ з примусового стягненню залишку боргу в розмірі 3 533 361,54 грн., не вчинено.

Крім того, позивач наголосив, що після відкриття виконавчого провадження №55282181 до Закону №1404-VIІІ внесено зміни згідно із законом №2475-VIII, а саме у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив - 10 відсотків фактично стягнутої суми, тоді як, у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складав - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Внесені зміни погіршили становище боржника, що суперечить статті 58 Конституції України, тому до стягнення виконавчого збору, у випадку передбаченому ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у виконавчих провадженнях відкритих до 28.08.2018, мають застосовуватися положення ст. 27 Закону в редакції чинній до 28.08.2018.

На підставі наведеного позивач вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Вирішуючи питання чи заявлено позов до належного відповідача в адміністративній справі, суд зазначає, що згідно статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року №1403-VІІІ систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до абз. 3 пункту 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5) зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432, органами державної виконавчої служби є, зокрема, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Отже, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі ВПВР) є належним відповідачем у справі, оскільки є самостійним органом державної виконавчої служби.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що 01.12.2017 головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Назаренком Є.І. прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 55282181 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 10.11.2017 №823/843/17 про стягнення з публічного акціонерного товариства «АЗОТ» на користь управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області (далі - УПФУ) боргу в сумі 5 560 367,06 грн. У цій же постанові державним виконавцем вирішено стягнути з позивача 556036,70 грн. виконавчого збору.

Позивачем згідно платіжних доручень від 24.12.2020 № 112433, від 29.01.2021 №115496, від 26.03.2021 № 121732, від 29.03.2021 № 121819, від 18.02.2021 № 117601, від 19.04.2021 № 124518, на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаської області перераховано 3 533 361,54 грн. з призначенням платежу: «На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13.09.2017 по справі №823/843/17.».

Клопотаннями від 13.01.2021 № 501-06/236, від 08.02.2021 № 501- 06/52, від 07.04.2021 № 501-06/147, від 14.05.2021 № 501-06/216 позивач повідомив ВПВР про сплату заборгованості та в останньому клопотанні просив закінчити виконавче провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення.

30.07.2021 старшим державним виконавцем ВПРВ Сніжинським Т.Є. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 55282181, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

В мотивувальній частині даної постанови зазначено, що від УПФУ до ВПВР надійшов лист від 06.07.2021 за № 2300-0801-8/38923 в якому повідомлено про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13.09.2017 у справі № 823/843/17 в повному обсязі.

30.07.2021 старшим державним виконавцем ВПРВ Сніжинським Т.Є. прийнято постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 353336,26 грн.

В описовій частині наведеної постанови зазначено, що в ході примусового виконання державним виконавцем стягнуто виконавчий збір в сумі 202700,44 грн., залишок не стягнутої суми виконавчого збору становить 353336,26 грн.

Позивач вважає незаконним стягнення з нього виконавчого збору у виконавчому провадженні № 55282181, а тому вважає оскаржувану постанову протиправною та такою, що повинна бути скасована судом.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 2 червня 2016 року (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року (станом на час відкриття виконавчого провадження), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, аналіз вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року, свідчить, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Однак, Законом України від 3 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, фактично зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, чинній після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі № 420/769/19, від 29 липня 2020 року у справі № 1340/5050/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20.

Як свідчать матеріали справи, виконавче провадження №55282181 відкрито 01.12.2017 (тобто до 28.08.2018).

30.07.2021 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні №55282181 відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, з урахуванням того, що внесені Законом України від 3 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника приватного акціонерного товариства «Азот», а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника всіх коштів за виконавчим листом Черкаського окружного адміністративного суду №823/843/17, виданого 10.11.2017, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 353336,26 грн., що є підставою для скасування оскарженої постанови від 30.07.2021 про стягнення виконавчого збору.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 04.08.2021 про відкриття виконавчого провадження №66375880 з примусового виконання наведеної постанови від 30.07.2021 про стягнення виконавчого збору в розмірі 353336,26 грн., суд зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Тобто, скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору має безпосереднім наслідком закінчення виконавчого провадження з виконання такої постанови.

Отже, у випадку відмови державного виконавця закінчувати виконавче провадження у позивача виникне право звернення до суду за захистом своїх порушених прав, натомість заявлені у даній справі вимоги про скасування постанови про відкриття вказаного виконавчого провадження №66375880 є передчасними, тому задоволенню не підлягають.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що за позовну вимогу майнового характеру про оскарження постанови відповідача від 30.07.2021 №55282181 про стягнення виконавчого збору в сумі 353336 грн. 26 коп. позивач сплатив 5300 грн. 04 коп. судового збору (353336 грн. (ціна позовної вимоги) х 1,5% (ставка судового збору) = 5300 грн. 04 коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог майнового характеру на користь позивача підлягають пропорційному стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5300 грн. 04 коп.

Керуючись статтями 12, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Т.Є. від 30.07.2021 №55282181 про стягнення виконавчого збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) на користь приватного акціонерного товариства «Азот» (18028, м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5300 (п`ять тисяч триста) грн. 04 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» та п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Валентин ГАРАЩЕНКО