Справа № 520/6094/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 р. Справа № 520/6094/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 23.06.21 по справі № 520/6094/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДМС України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі ГУДМС України в Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області від 27.10.2020 про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , строком на три роки.

В обґрунтування позовних вимог пояснив, що під час чергового приїзду в Україну до своєї сім`ї, вже прямуючи до кордону з Російською Федерацією, був зупинений працівниками патрульної поліції, які винесли відносно нього постанову від 23.08.2020 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП, сплатити штраф за якою позивач відразу не зміг та вирішив сплатити суму стягнення вже по прибутті в Росію. Однак, втративши в подальшому постанову про накладення штрафу, вважав, що зможе з`ясувати дані постанови та сплатити штраф під час наступного приїзду в Україну, який планував здійснити через два місяці; про те, що за несвоєчасну сплату штрафу відносно нього може бути прийнято рішення про заборону в`їзду, його ніхто не попереджав. Наполягав на протиправності рішення відповідача від 27.10.2020 про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , строком на три роки, оскільки при його складені не враховано п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773- VII (далі Закон № 3773- VII), що в свою чергу не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 по справі № 520/6094/21 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом при його прийнятті норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 по справі №520/6094/21 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про ненадання судом першої інстанції належної оцінки дійсним обставинам у справі та доводам позивача щодо невідповідності оскаржуваного рішення відповідача критеріям, визначеним частиною 2 ст. 2 КАС України. Вважає, що судом першої інстанції при вирішенні спору порушено право позивача на возз`єднання сім`ї, передбаченого п.3 ч.1 ст. 1 Закону № 3773-VII, Директивою 2003/86/ЄС, та принцип «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом прав конкретної особи.

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції та повне і всебічне з`ясування обставин справи, які мають значення для ухвалення законного рішення по справі, просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 по справі № 520/6094/21 - без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначено, що оскаржуване рішення ГУ ДМС у Харківській області від 27.10.2020, яким заборонено позивачу в`їзд на територію України строком на три роки, є правомірним та законним, прийнятим відповідно до вимог законодавства, що регулює порядок прийняття рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, з урахуванням отриманого відповідачем від Управління патрульної поліції в Харківській області обґрунтованого звернення про заборону в`їзду на територію України громадянину РФ ОСОБА_1 , яке мотивоване необхідністю захисту прав і законних інтересів громадян України відповідно до ст. 13 Закону № 3773- VII, оскільки позивач вчинив адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі постановою серії ЕАМ № 3021356 за ч.2 ст. 126 КУпАП, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.08.2020 під час здійснення нагляду за охороною громадського порядку та безпекою дорожнього руху, співробітниками управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції на 429 кілометрі автодороги М-03 (Київ - Харків - Довжанський) відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3021356, відповідно до якої ОСОБА_1 порушено частину першу статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

У зв`язку з відсутністю в управлінні патрульної поліції в Харківській області станом на 15.10.2020 інформації щодо сплати позивачем штрафу у розмірі 425 гривень, ОСОБА_1 зобов`язано відповідно до ст.307, 308 КУпАП сплатити подвійний розмір штрафу у сумі 850 грн.

Вказані обставини викладені в обґрунтованому зверненні Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про заборону в`їзду на територію України громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , направленому на адресу Головного управління ДМС України в Харківській області (вих.№11906/41/14/01-2020 від 19.10.2020) та отриманому останнім.

ОСОБА_1 не заперечувалося вчинення 23.08.2020 порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП, за яке накледено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На підставі обґрунтованого звернення управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про заборону в`їзду на територію України громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області прийнято рішення від 27.10.2020 про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , строком на три роки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для прийняття відповідачем рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну терміном на три роки, що унеможливлює його скасування в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що внаслідок отримання обґрунтованого звернення Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції від №11906/41/14/01-2020 від 19.10.2020 про прийняття рішення щодо заборони в`їзду на територію України позивача, яке було вмотивоване необхідністю захисту прав і законних інтересів громадян України відповідно до статті 13 Закону № 3773-VI, з огляду на вчинення позивачем адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі постановою серії ЕАМ №3021356, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн, що залишилося несплаченим ОСОБА_1 станом на 15.10.2020, Головним управлінням Державної міграційної служби у Харківській області прийнято рішення від 27.10.2020 про заборону в`їзду в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , строком на три роки.

Нормативною підставою спірного рішення відповідачем зазначено ст. 13 Закону №3773-VI та п.п. «г» п.4 Інструкції №1235, фактичною - отримання відповідачем від управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції обґрунтованого звернення про заборону в`їзду на територію України громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обставини вчинення позивачем порушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та несплату ним штрафу станом на 15.10.2020 визнаються ОСОБА_1 , як в позові так і в апеляційній скарзі, а тому враховуючи відсутність у колегії суддів обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, в силу ч.1 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі - Положення №360), Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За правилами п. 2 Положення № 360 ДМС України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011 р. N 658 "Про утворення територіальних органів Державної міграційної служби" та додатку до неї утворено як юридичну особу публічного права територіальний орган Державної міграційної служби Головне управління ДМС у Харківській області.

Порядок прийняття ДМС України та її територіальними підрозділами рішень про заборону в`їзду на територію України визначено положеннями Закону № 3773-VI, Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 №1235 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 (далі - Інструкція №1235).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, регламентовано Законом № 3773-VI.

За визначенням, наведеним у пп. 6, 8, 17 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI, іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

В силу приписів ч.2 ст.3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Положеннями абз.7 частини першої статті 13 Закону № 3773-VI передбачено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Згідно з ч.3 ст.13 Закону № 3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Пунктом 3 Інструкції № 1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, зокрема, підрозділів патрульної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час провадження в справах про адміністративні правопорушення, підготовки або здійснення заходів із забезпечення громадського порядку (п.п. "г" п. 4 Інструкції № 1235).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що відповідач у справі, як територіальний підрозділ є уповноваженим органом щодо прийняття рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства у разі встановлення підстав для заборони таким особам в`їзду в Україну.

Пунктом 5 Інструкції № 1235 встановлено, що після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Виходячи зі змісту пункту 6 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Таким чином, у випадку отримання даних від підрозділів патрульної поліції, органи ДМС України повноважні приймати рішення про заборону в`їзду на територію України, зокрема у разі, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець не виконав рішення органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Відповідно до пунктів 1, 3, 10 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII, основними повноваженнями поліції, відповідно до покладених на неї завдань є, зокрема, здійснення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень, вжиття заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення, вжиття заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Отже, Національна поліція України (її органи) належить до числа суб`єктів, які мають право звертатися до органів ДМС щодо заборони в`їзду в Україну окремим особам за наявності для того відповідних підстав. При цьому таке звернення, окрім того, що має відповідати встановленим формальним вимогам, має ґрунтуватися на об`єктивних відомостях про особу, стосовно якої пропонується встановити заборону в`їзду в Україну.

Дослідивши звернення Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про заборону в`їзду на територію України громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке слугувало фактичною підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення колегія суддів дійшла висновку про те, що документ має всі необхідні відомості, визначені пунктом 5 Інструкції № 1235, у тому числі інформацію, яка згідно з абзацом сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" є підставою для надіслання обґрунтованого повідомлення про заборону в`їзду (несплата ОСОБА_1 станом на 15.10.2020 штрафу, накладеного постановою серії ЕАМ № 3021356, під час попереднього в`їзду на територію України).

Відповідно до пункту 18 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в`їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною другою статті 26 Закону № 3773-VII. При цьому необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд.

Таким чином, враховуючи вчинення позивачем адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі постановою серії ЕАМ № 3021356, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, не сплату ОСОБА_1 штрафу протягом 15 днів з дня її винесення вказаної постанови та надіслання уповноваженим органом обґрунтованого звернення відносно позивача про прийняття рішення про заборону в`їзду на територію України, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком першої інстанції про правомірність прийнятого ГУ ДМС у Харківській області рішення від 27.10.2020 про заборону в`їзду в України громадянина Російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 3 роки.

Посилання позивача на порушення оскаржуваним рішенням його прав на возз`єднання сім`ї, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 1 Закону № 3773-VII, Директиви 2003/86/ЄС, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону № 3773-VII возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Разом з цим, чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають заборону в`їзду в країну, зокрема, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Саме порушення позивачем чинного законодавства, позбавило його можливості знаходитись разом із сім`єю, оскільки наявність вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") і призвело до накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, який позивач в свою чергу не сплатив, що і слугувало підставою для прийняття відповідачем рішення про заборону в`їзду в Україну.

Слід відмітити, що сплата 08.02.2021 відповідно до дублікату квитанції № 0.0..1 позивачем штрафу за постановою серії ЕАМ №3021356 не спростовує обставини несплати вказаного штрафу на час прийняття рішення про заборону в`їзду в країну за порушення, такою особою, порядку в`їзду на територію України, а тому і не впливає на обов`язок органів міграційної служби вирішувати питання, у межах своєї компетенції у тому числі і щодо заборони в`їзду.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 13 березня 2019 року у справі №826/20228/16.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В силу приписів ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.240, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 по справі № 520/6094/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій