Справа № 160/14107/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ ДТЗ до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA100150/2021/000038/1 від 23.02.2021р., № UA110050/2021/000041/2 від 26.04.2021р., -
16 серпня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "ДТЗ" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару N UA110150/2021/000038/1 від 23.02.2021 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів N UA110050/2021/000041/1 від 26.04.2021 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що рішення про коригування митної вартості товару є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки зазначені митницею у них зауваження, розбіжності та невідповідність відомостей, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості. Надані документи мають числові значення, які дозволяють здійснити перевірку розрахунку митної вартості, здійсненого декларантом за основним методом визначення митної вартості, не мають розбіжностей, явних ознак підробки та містять усі відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Позивач вважає, що відповідач протиправно, безпідставно, в порушення діючих правових норм та висновків Верховного Суду, витребує у нього додаткові документи, а не здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість та не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості і необхідності витребування додаткових документів. На думку позивача, надані ТОВ ПК ДТЗ документи для проведення митних оформлень підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору), натомість митний орган безпідставно визначив митну вартість за резервним методом, прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна неможливість застосування основного методу не були спростована контролюючим органом, посилання останнього на наявність розбіжностей в документах та недостовірність зазначених в них відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, є необґрунтованими і протирічать наданим до позову доказам.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
28.09.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач висловлює незгоду з вимогами позову та, зокрема, вказує, що за результатами перевірки документів та відомостей були виявлені розбіжності, зокрема: не надана копія митної декларації країни відправлення; надані до митного оформлення комерційні документи (специфікація, інвойс) не містить інформації стосовно вартості навантаження на борт судна чи включення вказаних витрат до ціни товару; вимога у разі здійснення оплати за товар надати банківські платіжні документи; наявність перевантаження судна на судно свідчить про наявність транспортного документу, що у порушення вимог ст. 335 МКУ, до митного оформлення не надавався; в рахунках на оплату фрахту, актах виконаних робіт, довідках про транспортні витрати зазначена інформація щодо включення додаткових витрат не відповідає цій же інформації, зазначеній в заявках на здійснення перевезення; акти виконаних робіт довідки про транспортні витрати складено до моменту фактичної поставки товару; прохання надати банківські платіжні документи разі якщо рахунки на оплату фрахту сплачено; прайс-лист та комерційна пропозиція виробника містять цінову інформацію виключно на товари, які декларуються; не надано документального підтвердження договірних відносин з компанією «ICS LTD», яка зазначена у домашньому коносаменті.
08.10.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
19.10.2021 року від відповідача до суду надійшли заперечення проти відповіді на відзив, в яких відповідач зазначив, що посадові особи митниці при прийнятті спірного Рішення про коригування митної вартості, заявленого позивачем товару, діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Також зауважив, що витрати, заявлені адвокатом на стягнення з бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби, є неспівмірні та необґрунтовані.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Митна вартість підприємством була визначена відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.57 Митного кодексу України - за основним методом, який встановлений ст. 58 Митного кодексу України.
На підтвердження митної вартості товару підприємством надано митному органу документи, передбачені частинами 2 та 3 ст. 53 МКУ, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації: декларація митної вартості, зовнішньоекономічний контракт від 01.11.2019 №TZWD2020/1, додаткова угода №1 від 04.01.2021 р., додаток (специфікація) до нього від 08.10.2020 № 2021-1, рахунок - фактура (інвойс) від 31.12.2020 р. №TZWD2021-1A, пакувальний лист від 31.12.2020, коносамент від 17.01.2021 № WMS21011160, заявка на перевезення №1 від 06.01.21, інвойс №75-2101-010 від 09.02.21 р., акт виконаних робіт від 17.02.21 р., довідка про транспортні витрати від 10.02.20, технічні характеристики товарів .
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею підприємству було направлено повідомлення, відповідно до якого виявлені розбіжності у наданих документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Цим же повідомленням, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, митницею були додатково витребувані від ТОВ ПК «ДТЗ», наступні документи: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, з урахуванням відомостей про перевантаження оцінюваної партії товару; виписку з бухгалтерської документації; прайс-листи виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Керуючись пунктом 8 статті 55 Митного кодексу України, ТОВ «ПК «ДТЗ» 23.02.2021р. листом №159 додатково надало митниці наступні документи: прайс-лист та комерційну пропозицію виробника товару; роздруківку сторінки з сайту морської лінії про надходження контейнера в порт; Договір міжнародного морського перевезення (фрахту) №75-2512-2020 від 25.12.2020 р.
23.02.2021 року митницею прийняте Рішення про коригування митної вартості № UA110150/2021/000038/1, згідно якого митниця здійснила коригування митної вартості задекларованих товарів.
При цьому, митна вартість, визначена митницею відповідно до заявлених декларантом товарів у валюті контракту, згідно з положеннями ст.64 МК України.
Відповідно до пункту 2 частини 3 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Скориставшись цим правом, підприємство задекларувало зазначені товари, а митниця 23.02.2021 р. випустила товар у вільний обіг за ЕМД № UA110150/2021/002575.
Митна вартість підприємством була визначена відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.57 Митного кодексу України - за основним методом, який встановлений ст. 58 Митного кодексу України.
Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, митницею підприємству було направлено повідомлення, відповідно до якого виявлені розбіжності у наданих документах, які, на думку митниці, впливають на числове значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
Цим же повідомленням, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, митницею були додатково витребувані від ТОВ ПК «ДТЗ», наступні документи: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 8) виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Керуючись пунктом 8 статті 55 Митного кодексу України, ТОВ «ПК «ДТЗ», 26.04.2021р. листом №380, додатково надало митниці наступні документи: додаткову угоду №1 від 04.01.2021р.; витяг з сайту морської лінії; Специфікацію №2021-1-z; Прайс-лист та комерційну пропозицію виробника.
26.04.2021 року митницею прийняте Рішення про коригування митної вартості № UA110050/2021/000041/1, згідно якого митниця здійснила коригування митної вартості задекларованих товарів.
При цьому, митна вартість, визначена митницею відповідно до заявлених декларантом товарів у валюті контракту, згідно з положеннями ст.64 МК України.
Відповідно до пункту 2 частини 3 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються, у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Скориставшись цим правом, підприємство задекларувало зазначені товари, а митниця 26.04.2021 р. випустила товар у вільний обіг за ЕМД № UA110050/2021/003907.
Як встановлено судом, партії товарів поставлялись на умовах згідно міжнародних торговельних правил «ІНКОТЕРМС 2010» «FOB Ningbo (КНР)» згідно зовнішньоекономічного контракту від 01.11.2019р. № TZWD 2020/1, додатку (специфікації) до нього від 08.10.2020р. № 2021-1, рахунків-фактур (інвойсів) від 31.12.2020р. №TZWD 202-1А, від 12.02.2021 №. TZWD 202-1В.
Відповідно до визначення міжнародних торговельних правил «Інкотермс 2010», базис поставки FOB Інкотермс 2010 покладає на продавця обов`язок по виконанню експортних митних процедур для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення, однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення товару, сплачувати імпортні мита або виконувати інші імпортні митні процедури при ввезенні.
Покупець зобов`язаний оплатити фрахт судна, розвантажити в порту прибуття, виконати імпортне митне оформлення з оплатою імпортних мит і зборів, і доставити товар до місця призначення.
Ціна FOB (FOB price) означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.
Таким чином, складовими митної вартості товару на даних умовах поставки є інвойсна вартість товару та вартість перевезення (фрахту) товару в порт призначення (до кордону України).
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.
При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Статтями 57, 58 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів № UA110150/2021/000038/1 від 23.02.2021р., №UA110050/2021/000041/1 від 26.04.2021р., підставами для їх прийняття стало встановлення відповідачем аналогічних розбіжностей у поданих декларантом документах, а також відсутності у них усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: митним органом, в обох означених рішеннях зазначено, що відповідно до ч.2 ст.53 МКУ, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, в зв`язку з чим було заявлено вимогу, при наявності, надати банківські платіжні документи щодо здійснення оплати оцінюваної партії товару.
З наведеними підставами для витребування у позивача додаткових документів та прийняття рішень про коригування митної варості товару, суд не погоджується з огляду на нижчевикладене.
Під час судового розгляду справи судом встановлено та підтверджено матералами справи, що на момент декларування товару за ЕМД №UA110150/2021/002481 (23.02.2021), сторонами зовнішньоекономічного контракту №TZWD 2020/1 було укладено додаткову угоду №1, яку було надано декларантом товариства митному органу під час здійснення митного оформлення товару.
Відповідно до умов даної додаткової угоди, Сторонами зовнішньоекономічного Контракту було змінено умови оплати за поставлений товар за Специфікацією №2021-1 від 08.10.2020р., а саме: оплата повинна бути здійснена протягом 90 днів з моменту поставки товару.
З відомостей наданого позивачем під час здійснення митного оформлення коносаменту перейшов через поручні судна в порту відправлення 17.01.2021р. - термін сплати коштів за товар на день декларування товару не сплинув, а тому позивач, декларуючи товар 23.02.2021, не міг надати відповідачу банківські та платіжні документи щодо її оплати.
Вартість товару була оплачена позивачем уже після здійснення митного оформлення задекларованих товарів та винесення рішення про коригування митної вартості відповідно до платіжного доручення № 385 від 06.04.2021р.
Слід зазначити, що 26.04.2021р. листом №380 позивачем було надано відповідачу специфікацію №2021-1-z.
Таким чином, надане позивачем митниці платіжне доручення має усі необхідні реквізити, які дозволяли ідентифікувати сплату коштів саме за зазначеними Специфікаціями.
Крім того, Верховний Суд щодо умов оплати висловив наступну правову позицію: «У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта», виклавши її у Постанові від 11.04.18р. по справі №804/4680/16.
Відповідач в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару № UA110150/2021/000038 зазначає, що надані до митного оформлення комерційні документи (специфікація, інвойс) не містять інформації стосовно вартості послуг навантаження чи включення вказаних витрат до ціни товару.
Надаючи оцінку доводам Митниці щодо непідтвердження позивачем витрат на навантаження товару та на митне очищення товару для експорту як підтвердження обґрунтованих сумнів у правильності визначення митної вартості за першим методом, суд виходить із наступного.
Згідно з міжнародними торговельними правилами «Інкотермс-2010», термін FOB "вільно на борту" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження.
Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Продавець поставляє товар на борт судна, номінованого покупцем в пойменованому порту відвантаження, або забезпечує надання поставленого таким чином товару. Ризик втрати або пошкодження товару переходить, коли товар знаходиться на борту судна, і з цього моменту покупець несе всі витрати. Продавець зобов`язаний або поставити товар на борт судна, або забезпечити надання поставленого таким чином товару для відвантаження. FOB вимагає від продавця виконання митних формальностей для вивозу, якщо такі застосовуються. Однак продавець не зобов`язаний виконувати митні формальності для ввезення, сплачувати імпортні мита або виконувати інші митні формальності при ввезенні.
Вищезазначене кореспондується з умовами підпункту 3.1.1 пункту 3.1 контракту №TZWD2020/1 від 01.11.2019, відповідно до якого у разі використання сторонами правил Інкотермс FOB (вільно на борту) контрактна ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит та інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.
Таким чином, відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту № TZWD2020/1, враховуючи факт перевезення оцінюваного товару на умовах FOB морським транспортом, ціна витрат на навантаження товару до названого порта відвантаження, а також витрати, пов`язані з митним очищенням товару для цілей експорту, були понесені продавцем та включені до контрактної вартості, відтак не підлягають доказуванню позивачем для цілей визначення митної вартості товару.
Верховний Суд в постановах від 02.03.18р. по справі № 804/2997/17, від 12.03.19 по справі №817/604/17 висловив наступний правовий висновок: «Суд апеляційної інстанції вказав, що термін FOB Інкотермс 2010 передбачає оплату продавцем витрат на завантаження вантажу на борт судна, а тому доводи позивача щодо відсутності як підстав, так і доказів сплати ним зазначених витрат є обґрунтованими».
«У розумінні "Інкотермс 2010" термін "вартість і фрахт" означає, що постачальник оплачує, всі витрати, які необхідні для доставки товару до порту призначення, в тому числі витрати по навантаженню товару на борт судна та будь-які збори в зв`язку з вивантаженням товару у порту призначення, які за умовами договору покладаються на продавця.
Суди попередніх інстанцій вірно встановили, що витрати на транспортування по країні продавця та завантаження на борт судна не потребують додаткового підтвердження для цілей визначення митної вартості товару, поставленого відповідно до умов договору поставки та за інвойсом.
Таким чином, зазначені митницею витрати на навантаження товару на борт судна не потребують додаткового підтвердження в даних випадках».
Щодо тверджень митниці про неподання декларантом копії декларації країни відправлення, висловлених о обох означених рішеннях про коригування митної вартості, суд зазначає, що вони є необґрунтованим з огляду на те, що копія митної декларації країни відправлення передбачена як додатковий документ, що надається за його наявності на запит митниці, якщо надані документи, передбачені ч. 2 ст. 53МК України містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як вбачається з умов зовнішньоекономічного контракту №TZWD2020/1, у пунктах. 3.5, 3.6, його сторонами узгоджені документи які повинні надаватись для підтвердження здійснення поставки товару, серед яких копія митної декларації країни відправлення відсутня. Таким чином, підприємство у рамках контракту, не має права вимагати від іншої сторони документи, не передбачені його умовами.
Здійснення митного оформлення у країні відправлення є обов`язком китайського підприємства-постачальника відповідно до законодавства КНР. Чинним митним законодавством України та КНР не передбачено зобов`язання українського підприємства надавати підтвердження митного оформлення в країні відправлення.
Судом встановлено, що для перевірки числових показників визначеної декларантом митної вартості товарів в обох випадках, позивачем, серед іншого, митниці надані документи (контракт, специфікація, інвойс, пакувальний лист), які не мають розбіжностей у числових значеннях і у своїй сукупності підтверджують ціну товару, що підлягала сплаті компанії-продавцю.
Верховний Суд в постанові від 19.03.19 по справі №810/4116/17 висловив наступну правову позицію щодо ненадання декларації країни відправлення: «Крім того, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару».
Таким чином, вимога митниці про надання копії декларації країни відправлення протирічить положенням ст. 53 Митного Кодексу України.
Суд вважає, що твердження відповідача стосовно того, що наявність перевантаження свідчить про наявність транспортного документу, що у порушення вимог ст. 335 МКУ до митного оформлення не надавався та наявність додаткових витрат пов`язаних з перевантаженням товару з одного транспортного засобу на інший, що є складовими митної вартості товару, висловлені в обох оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товару є необґрунтованими, зважаючи з нижчевикладеного.
Судом встановлено, що умовами наданих позивачем митниці під час здійснення митного оформлення товарних партій ідентичних Договорів міжнародного морського перевезення №75-2512-2020 від 25.12.2020р. та №1510/912/2019 від 15.10.2019р., на підставі яких здійснювалось міжнародне морське перевезення товарних партій, передбачено включення у загальну вартість транспортування витрати на перевалку (перевантаження) контейнера на інше судно, що прямо зазначено у пункті 4.3 обох договорів.
Відомості щодо включення вартості перевантаження до загальної вартості фрахту містяться також у інших первинних документах, наданих позивачем митниці під час здійснення митного оформлення обох товарних партій: рахунках на оплату фрахту, актах виконаних робіт.
Згідно з ст.1, ч.1 ст.14 Конвенції ООН «Про морське перевезення вантажів 1978 року» від 31.03.1978 р., «Перевізник означає будь-яку особу, якою або від імені якої з вантажовідправником укладено договір морського перевезення вантажу» «Коли перевізник або фактичний перевізник приймає вантаж у своє відання, перевізник на вимогу вантажовідправника зобов`язаний видати вантажовідправнику коносамент».
Згідно ст.1 «Міжнародної конвенції про уніфікацію деяких правил про коносамент» від 25.08.1924 р. «Перевізник включає власника судна або фрахтувальника, що є стороною в договорі перевезення з відправником».
Надані ТОВ «ПК «ДТЗ» коносаменти № WMS21011160 від 17.01.21 р. № 208947978 від 04.03.2021 року є єдиними основними документами для Сторін обох означених договорів морського перевезення, які надають право одержувачу отримувати вантаж у порту призначення, про що свідчить той факт що за обома коносаментами товар був виданий митним органом у порту для доставлення до кінцевого пункту призначення.
Як вбачається з наведеного вище, включення вартості перевантаження до загальної вартості фрахту прямо передбачено умовами контракту, рахунками на оплату послуг з перевезення, актами виконаних робіт з перевезення обох товарних партій, тому не потребує відображення окремою статтею витрат у комерційному документі, або в окремому транспортному чи комерційному документі.
Таким чином, суд вважає, що будь-яких інших транспортних документів у позивача не існує, а вимога митного органу щодо надання такого документу ґрунтується виключно на припущеннях.
Також, під час судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи митного органу в рішенні про коригування митної вартості товару № UA110150/2021/000038/1 від 23.02.2021р. про те, що у наданій заявці на перевезення вантажу містяться різні відомості про включення додаткових витрат, а саме, в пункті 12 вартість послуг (виключаючи додаткові витрати), при цьому вартість фрахту по маршруту вказано з врахуванням перевантаження .
Як вбачається з інформації, що міститься в заявці на перевезення №1 від 06.01.2021р., в її пункті 11 зазначена вартість фрахту (включаючи додаткові витрати) у розмірі 1070 дол.США, та зазначено, що вартість перевантаження включена у загальну вартість фрахту. В пункті 12 Заявки сторонами підтверджується відсутність додаткових витрат (оформлення додаткових документів, страхування, конвой та інше). Враховуючи, що умовами договору передбачено, що перевантаження контейнерів в транзитному порту включається у загальну вартість транспортних витрат, зазначених в інвойсі (п. 4.3.), такі витрати в порту перевалки відноситься до основних умов перевезення, узгоджених сторонами контракту і не є додатковими послугами Перевізника.
Виходячи з викладеного, вбачається, що жодних протиріч між відомостями, що містяться у заявці на міжнародне морське перевезення не існує.
Щодо доводів митниці про те, що надані акти виконаних робіт та довідки про транспортні витрати перевізника складено до моменту фактичної поставки товару, що не дає можливості перевірити наявність додаткових витрат та включення їх до загальної вартості наданих послуг, висловлені в обох рішеннях про коригування митної вартості товару, суд вважає їх необґрунтованими та такими, що жодним чином не впливають на числові значення митної вартості товарів, з огляду на нижчевикладене.
Судом встановлено, що, як вбачається з інформації про прибуття вантажу в порт призначення (трек-листи) з офіційного сайту морської лінії, що надавались митниці декларантом товариства в процесі декларування обох товарних партій, вантаж в порт призначення прибув та був вивантажений до моменту проставлення штампу Одеської митниці «Під митним контролем», що свідчить про те, що його проставлено не в момент прибуття суден у порт призначення, а перед вивезенням контейнерів з товарами з порту автотранспортом для доставлення в кінцевий пункт призначення - місто Дніпро. Акти виконаних робіт на оплату послуг перевезення є первинними документами складено до моменту здійснення фактичних поставок обох товарних партій. Довідка про транспортні витрати є попереднім документом, який подається декларантом під час перетину судна з товаром кордону з Україною для здійснення попереднього декларування, тому її складення до моменту поставки товару жодним чином не впливає на можливість визначення транспортної складової митної вартості товару.
Як встановлено судом з матеріалів справи, для підтвердження транспортних витрат з морського перевезення, позивачем митниці надані документи, передбачені ст. 53 МК України, які у своїй сукупності достеменно підтверджують загальну вартість транспортних витрат як складову митної вартості товарів. Надані документи не містять розбіжностей щодо зазначеної вартості і дозволяли відповідачу здійснити перевірку числових значень митної вартості.
Відповідач в оскаржуваному рішенні UA110050/2021/000041/1 зазначив, що у графі "для доставки звертатися до" коносамента від 04.03.2021 №208947978 зазначено компанію ICS LTD, з якою відсутнє документальне підтвердження договірних відносин як з боку позивача, так і з боку перевізника.
Суд зазначає, що посилання на компанію ICS LTD у коносаменті свідчить лише про можливість позивача звернутися до цієї юридичної особи в порту призначення з питань доставки вантажу, тобто на митній території України. Компанія ICS LTD, яка зазначена у коносаментs є агентом Перевізника (морським агентом) в порту призначення.
Морський агент - це уповноважена судновласником особа, призначена ним для безпосереднього обслуговування належних судновласникові судів в певному порту або портах, для надання сприяння капітанові судна у взаєминах з вантажовласниками, портовими і адміністративними владою і для скорочення часу стоянки судна в порту.
Таким чином, компанія ICS LTD не виступає третьою особою в міжнародному морському перевезенні за договором №1510/912/2019 від 15.10.2019 р., а виконує функції морського агента Перевізника в порту Південний на території України.
Щодо доводів відповідача, висловлених в обох рішеннях про коригування митної вартості товару стосовно того, що прайс-лист та комерційна пропозиція виробника містять цінову інформацію виключно на товари, що декларуються виключно за наданими під час здійснення митних оформлень митними деклараціями, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на те, що чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми комерційної пропозиції та прайс-листа. Згідно загальтноприйнятої світової практики прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Враховуючи те, що комерційна пропозиція містить посилання на особу, якій надається пропозиція, та вказівку на найменування товару, кількість, умови поставки, ціну одиниці товару, а інформація, що міститься в комерційній пропозиції та прайс-листі відповідає іншим документам, які надавались позивачем до митного оформлення, не виникає ніяких сімнівів що надані документи, передбачені ч. 3 ст. 53 МК України стосуються саме задекларованого товару і містять інформацію щодо ціни товару, яка пропонується для придбання.
Відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України, закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Із наведеної засади випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа.
Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності, митним органам заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку із наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів).
Суд вважає, що, враховуючи надання митниці позивачем первинних документів, які в своїй сукупності підтверджують митну вартість товарів, зазначені митним органом підстави для коригування митної вартості, як розбіжності, що впливають на числові значення митної вартості та її розрахунок, є необґрунтованими.
З наведеного вище, суд дійшов до висновку, що зазначенні митницею в Рішеннях про коригування митної вартості товарів розбіжності не можуть бути підставою для коригування митної вартості, оскільки по своїй суті не є розбіжностями в документах.
Також, відповідач не довів суду обов`язкову (в силу частини 1 статті 55 Митного кодексу України) наявність передбачених частиною 6 статті 54 Митного кодексу України випадків, за яких митниця могла відмовити позивачу в митному оформленні товару за заявленою ним митною вартістю та прийняти рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідач не надав суду доказів та аргументованих пояснень з приводу того, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів; не довів суду невідповідність обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів; не посилався та не підтвердив суду надходження офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
Отже, суд дійшов висновку, що позивачем подано відповідачу достатній пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, заявленої позивачем за першим методом, тому заявлена позивачем митна вартість товарів за ціною договору відповідає вимогам статті 58 Митного кодексу України. Натомість коригування відповідачем митної вартості здійснено неправомірно з порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України та всупереч правилам, визначеним ст. 58 цього Кодексу.
Окрім того, як вбачається з оскаржуваних рішень митниці, в них містяться посилання лише на раніше оформлені митні декларації і не проведено детальне дослідження цих митних декларацій з доданими до них документами. В графі 33 оскаржуваних рішень зазначено лише номер митної декларації за якою раніше здійснювалось митне оформлення товарів, дата її складання, порядковий номер задекларованого товару, сума митної вартості. При цьому, відповідачем не зазначені загальна кількість партії товару у штуках, вага одиниці товару та розрахунок митної вартості, не наведені технічні характеристики товару, що має значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлювалась не виходячи з ваги товару, а з його характеристик.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.04.2019 року по справі №815/6242/17, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Між тим, спірне Рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та вмотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 MК України.
У постанові від 29.01.2019 року по справі № 815/6827/17 Верховний Суд зазначив, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Суд вважає, що надані ТОВ ПК ДТЗ документи для проведення митних оформлень підтверджують заявлену митну вартість товарів за основним методом (за ціною договору), натомість митний орган безпідставно визначив митну вартість за резервним методом.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про те, що надані позивачем в ході митного оформлення товару документи, містили вказані вище розбіжності, за таких обставин, відповідач безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товару від 23.02.2021р. №UA110150/2021/000038/1, від 26.04.2021р. №UА110050/2021/000041/1, які за встановлених обставин, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
У наданій суду відповіді на відзив на позовну заяву, позивач заявив клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2400 грн.
З приводу заяленого позивачем клопотання, суд зазначає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 132 КАС України). Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною третьою статті 134 "Витрати на професійну правничу допомогу" КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із (частина четверта статті 134 КАС України):
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частиною шостою статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
26.07.2021 між адвокатом Молочок Андрієм Олександровичем (адвокат) та ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ» (клієнт) укладено договір про надання професійної правничої допомоги.
- консультація (аналіз наданих клієнтом документів, випрацювання та узгодження правової позиції щодо можливості оскарження рішень митного органу та тактики ведення процесу), вартість за 1 годину роботи - 300 грн. витрачений час - 1 година, загальна вартість - 300 грн;
- складання позовної заяви (аналіз законодавства, судової практики з аналогічних правовідносин, складання тексту позовної заяви, збір та аналіз письмових доказів, виготовлення копій з документів, що додані до позовної заяви, подання позову з додатками до канцелярії суду), вартість з 1 годину роботи - 500 грн. витрачений час - 3 години, загальна вартість - 1500 грн;
- складання письмової відповіді на відзив на позовну заяву (аналіз правової позиції відповідача, його доводів та аргументів проти обставин, зазначених у позовній заяві, правових норм, судової практики, складання тексту відповіді на відзив, направлення її копії відповідачу та подання її до канцелярії суду), вартість за 1 годину роботи - 400 грн. витрачений час 1,5 години, загальна вартість 600 грн.
Загальний обсяг часу, витраченого на правову допомогу відповідно до специфікації № 21/21 від 04.10.2021, складає 5,8 годин (330 хв.), загальна вартість послуг складає 2400,00 грн. Оплата послуг здійснюється не пізніше трьох банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт.
04.10.2021р. сторонами складено акт наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 21/21, згідно з яким загальна вартість наданих адвокатом послуг склала 2400,00 грн. послуги надані в повному обсязі та з дотриманням усіх умов договору.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Розглянута справа є нескладною, однак, навіть у справах незначної складності особа не може бути обмежена у можливості звернутися за правовою допомогою, у тому числі, розраховуючи на компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Суд зазначає, що у розглянутому випадку при встановленні гонорару була врахована складність справи та її істотні обставини.
Таким чином, розмір гонорару адвоката, що підлягає сплаті згідно з договором, є співмірним із складністю справи, та вартість такої допомоги, на думку суду, є обґрунтованою.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2400,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ ДТЗ до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA100150/2021/000038/1 від 23.02.2021р., № UA110050/2021/000041/2 від 26.04.2021р. задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA110150/2021/000038/1 від 23.02.2021р., № UA110050/2021/000041/1 від 26.04.2021р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства Українита може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник