Справа № 686/29224/20
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/29224/20

Головуючий у 1-й інстанції: Продан Б.Г.

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

02 листопада 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - мисливствознавця 1 категорії Державного підприємства "Хмельницьке лісомисливське господарство", третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства "Хмельницьке лісомисливське господарство" про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 - мисливствознавця 1 категорії Державного підприємства "Хмельницьке лісомисливське господарство", третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Хмельницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства "Хмельницьке лісомисливське господарство", в якій просив скасувати постанову №4 по справі про адміністративне правопорушення від 16.11.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності, що винесена мисливствознавцем 1 кат. ДП "Хмельницьке ЛМГ" Яремою К.С. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В підтвердження позовних вимог зазначив, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 85 КУпАП, оскільки він того дня полювання взагалі не здійснював.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2021 року позовну заяву залишено без задоволення.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення №з від 14.11.2020, складеного мисливствознавцем 1 кат. ДП "Хмельницьке ЛМГ" Яремою К.С., 14.11.2020 о 16:30 год. позивач на території водойми с. Шпиченці мисливські угіддя ДП "Хмельницьке ЛМГ" знаходився із розчохленою зброєю, чим порушив п. 1 ст. 20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" за що передбачена відповідальність згідно ч. 1 ст. 85 КУпАП.

Постановою про адміністративне правопорушення №4 від 16.11.2020 року, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що 14.11.2020 року о 16 год. 30 хв. на території водойми с. Шпичинці Хмельницького р-ну угіддя ДП "Хмельницьке ЛМГ" він знаходився із розчохленою зброєю, чим порушив п. 1 ст. 20 ЗУ "Про мисливське господарство та полювання". На підставі ч.1 ст. 85 КУпАП на нього накладено адміністративне стягнення у розмірі 400 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про підтвердження належними і допустимими доказами факту вчинення адміністративного правопорушення та дій відповідача виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Суд зазначив, що зміст правопорушення в повному обсязі викладений як в протоколі, так і в постанові по справі про адміністративне правопорушення, а саме порушення ОСОБА_1 п. 1 ст. 20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", за що ч. 1 ст. 85 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП, тому позов не підлягає задоволенню.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з рішенням про відмову в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення, оскільки він не вчиняв правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 85 КУпАП.

Також позивач зазначив, що відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження обґрунтованості постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність правових обставин для задоволення апеляційної скарги.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно до ч. 1 т. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 85 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил полювання (полювання без належного на те дозволу, в заборонених місцях, у заборонений час, забороненими знаряддями або способами, на заборонених для добування тварин, допускання собак у мисливські угіддя без нагляду, полювання з порушенням установленого для певної території (регіону, мисливського господарства, обходу тощо) порядку здійснення полювання), яке не мало наслідком добування, знищення або поранення тварин, а також транспортування або перенесення добутих тварин чи їх частин без відмітки цього факту в контрольній картці обліку добутої дичини і порушень правил полювання та в дозволі на їх добування.

Як визначено ч. 3 ст. 12 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", до полювання прирівнюється: перебування осіб у межах мисливських угідь, у тому числі на польових і лісових дорогах (крім доріг загального користування), з будь-якою стрілецькою зброєю або з капканами та іншими знаряддями добування звірів і птахів, або з собаками мисливських порід чи ловчими звірами і птахами, або з продукцією полювання (крім випадків регулювання чисельності диких тварин, польових випробувань і змагань мисливських собак (не нижче обласного рівня); перебування осіб на дорогах загального користування з продукцією полювання або з будь-якою зібраною розчохленою стрілецькою зброєю.

Відповідно до п. 1 ст. 20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється: полювати без належного на те дозволу, а саме: без документів, визначених статтею 14 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Закону України "Про мисливське господарство та полювання", документами на право полювання (для громадян України) є: посвідчення мисливця; щорічна контрольна картка обліку добутої дичини і порушень правил полювання з відміткою про сплату державного мита; дозвіл на добування мисливських тварин (ліцензія, відстрільна картка, дозвіл на діагностичний та селекційний відстріл тощо); відповідний дозвіл на право користування вогнепальною мисливською зброєю у разі її використання; паспорт на собак мисливських порід, інших ловчих звірів і птахів у разі їх використання під час полювання.

Зазначені документи мисливець зобов`язаний мати під час здійснення полювання, транспортування або перенесення продукції полювання і пред`являти їх на вимогу осіб, уповноважених здійснювати контроль у галузі мисливського господарства та полювання.

Статтею 17 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" визначено, що відстрільні картки видаються мисливцям користувачем мисливських угідь.

Статтею 42 Закону визначено, що порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Відповідальність за порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання несуть особи, винні у, зокрема, порушенні правил полювання.

За статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи доводи відповідача стосовно правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідач, як на доказ посилається на протокол про адміністративне правопорушення, на підставі якого було винесено спірну постанову, а також пояснення свідків, які на його думку підтверджують вчинення позивачем правопорушення.

Суд вважає, що протокол та постанова про вчинення адміністративного правопорушення не можуть бути єдиними та достатніми доказами у справі.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до доводів відповідача, що доказом вчинення позивачем правопорушення є пояснення свідків, оскільки матеріали справи не містять достовірної інформації щодо їх присутності у день події на місці події та під час складення самого протоколу .

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення не містить інформації ні про свідків, ні інші докази факту полювання позивачем або перевезення розчохленої зброї.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, а саме фотознімки, відео- та аудіозаписи на підтвердження факту перебування позивача на території мисливських угідь ДП "Хмельницьке ЛМГ" та здійснення полювання як і докази перебування автомобіля позивача на вказаній території.

Наданий відповідачем на підтвердження вчинення позивачем правопорушення відеозапис не дозволяє ідентифікувати де відбувається зйомка, хто присутній, який автомобіль і чи є у ньому зброя, яка належить позивачу.

Крім того, колегія суддів наголошує, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП.

У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Разом з тим, ні протокол, ні оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містять посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, не містять взагалі інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення, тому такий відеозапис не може бути доказом.

Така правова оцінка наявних у справі доказів винуватості позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення узгоджується із сталою практикою Верховного Суду в аналогічних спорах, викладеною, зокрема у постанові від 24.01.2019р. у справі № 428/2769/17, від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а та від 15.11.2018 року у справі № 524/7184/16-а, які в розумінні вимог ч.1 , ч. 2 та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" повинні враховуватися судом при застосуванні таких норм права.

Також колегія суддів погоджується з доводами скаржника щодо безпідставності висновку суду першої інстанції про непред`явлення ОСОБА_3 відстрільної картки на право полювання на пернату дичину в мисливських угіддях ДП "Хмельницьке ЛМГ", оскільки такого порушення в діях позивача відповідач не вбачав і такі дії відповідачем у протоколі та оскаржуваній постанові не вмінялись.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач не провів у повному обсязі розгляд матеріалів, не встановив доказів та на підставі лише протоколу про вчинення адміністративного правопорушення виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. Оцінка доказів проводилась всупереч положень ст. 252 КУпАП, адже будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів, які з достатністю вказували б на здійснення полювання чи перебування на території мисливського угіддя у справі відсутні.

Саме по собі описання в оскарженій постанові складу адміністративного правопорушення не може бути належним доказом скоєння особою такого порушення, оскільки така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено правомірність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 85 КУпАП, відповідно до вимог статті 280 КУпАП не з`ясовано всі обставини справи про адміністративне правопорушення, що у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що постанова №4 по справі про адміністративне правопорушення від 16.11.2020 підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 420,40 грн., а за подання апеляційної скарги сплачено 630,60 грн., то за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1051,20 гривень.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення, у відповідності до ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - мисливствознавця 1 категорії Державного підприємства "Хмельницьке лісомисливське господарство" про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову №4 по справі про адміністративне правопорушення від 16.11.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85 КУпАП.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85 КУпАП закрити.

Стягнути з Державного підприємства "Хмельницьке лісомисливське господарство" на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1051,00 (одна тисяча п`ятдесят одна гривня) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 02 листопада 2021 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Шидловський В.Б.