Справа № 240/15182/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Житомирської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора та Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 частини заробітної плати з урахуванням посадового окладу відповідно до статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII«Про прокуратуру» (далі Закон України №1697-VII; Закон України «Про прокуратуру»);
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Конституційного суду від 26.03.2020 №6р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, якою передбачено що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивач вважає, що з 26.03.2020 до 05.11.2020 Житомирською обласною прокуратурою безпідставно не приведено розмір його посадового окладу до встановленого статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» розміру та, як наслідок, недоплачено заробітну плату, що також призвело до зменшення розміру виплачених: надбавки за вислугу років, премії, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та відпускних.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до довідки у справі від 13.08.2021 суддя Гурін Д.М. у період з 13.08.2021 до 03.09.2021 перебував у щорічній відпустці (а.с.35).
30.08.2021 на адресу суду від Житомирської обласної прокуратури надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.38-45). Відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що законодавець, ввівши в дію визначену процедуру реформування органів прокуратури, зазначив, які саме дії мають вчинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окреслив умову проходження служби шляхом успішного проходження атестації. Так, за наслідками першого етапу атестації ОСОБА_1 набрав менше прохідного балу для успішного складання іспиту, його не допущено до проходження наступного етапу атестації, у зв`язку із чим кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження атестації.
Наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 ОСОБА_1 звільнений з посади заступника прокурора Житомирської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05.11.2020.
Рішення про успішне ОСОБА_2 атестації кадровою комісією не приймалось, у зв`язку з чим позивача не було переведено до обласної прокуратури, звільнено з посади та органів прокуратури, та, відповідно, йому не виплачувалась заробітна плата встановлена статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

Законом України від 19.09.2019 №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон України №113-ІХ, Закон щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Згідно з абзацом 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» зі змінами (далі Постанова КМУ №505).

Отже, оплата праці прокурорів прокуратури Житомирської області, які не переведені до Житомирської обласної прокуратури у зв`язку із неуспішним проходженням чи непроходженням атестації здійснюється відповідно до Постанови КМУ №505. Саме тому позивач у період з 26.03.2020 до 05.11.2020 отримував заробітну плату відповідно до Постанови КМУ №505.

30.08.2021 Житомирською обласною прокуратурою разом із відзивом подано також клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотання мотивоване тим, що на думку представника Житомирської обласної прокуратури дана справа відноситься до складних та не має розглядатись у порядку спрощеного позовного провадження (а.с.58).

08.09.2021 та 13.09.2021 на адресу суду від Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на позовну заяву (а.с.60-70, 82-91). Відповідно до змісту відзиву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що за наслідками першого етапу атестації ОСОБА_1 набрав менше прохідного балу для успішного складання іспиту, його не допущено до проходження наступного етапу атестації, у зв`язку з чим кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження атестації.

Як наслідок, наказом Генерального прокурора від 30.10.2020 №422к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Житомирської області та органів прокуратури з 05.11.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру`у зв`язку з неуспішним проходженням атестації.

Відповідач вказує, що пунктом 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посади прокурорів у регіональних прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Оскільки ОСОБА_1 не був переведений для подальшого проходження служби до Житомирської обласної прокуратури, то й відсутні підстави застосовувати статтю 81 Закону №1697-VII для розрахунку йому заробітної плати.

Окрім того, на думку представника Офісу Генеральної прокуратури, при розгляді вказаної справи необхідно врахувати обмеження розрахунку виплати заробітної плати на період карантину, що згідно із положеннями частини 1 статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», не повинна перевищувати 10 мінімальних заробітних плат, встановлених на 1 січня 2020 року.

Положення Закону України №113-ІХ є чинними та неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались. Так само є чинними і положення постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505, а тому підстави для їх незастосування відсутні.

Щодо преміювання прокурорів за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік, то таке преміювання проводиться у разі лише позитивного оцінювання їх роботи, яке оформлюється у вигляді звіту, що складається прокурором, який підлягає оцінюванню, і погоджується його безпосереднім керівником та затверджуються керівниками вищого рівня, то враховуючи те, що ОСОБА_1 оцінювання не проходив, враховувати різницю розміру премій підстави взагалі відсутні.

Відповідно до довідки у справі від 20.10.2021 суддя Гурін Д.М. у період з 15.10.2021 до 29.10.2021 перебував на амбулаторному лікуванні (а.с.93).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2021 року відмовлено Житомирській обласній прокуратурі у задоволенні клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1999 року працював на різних посадах в органах Житомирської обласної прокуратури, а з 15.06.2016 до 05.11.2020 перебував на посаді заступника прокурора Житомирської області.

03.09.2020 Генеральним прокурором видано наказ №410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур», пунктом 1 якого наказано перейменувати без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у тому числі юридичну особу «Прокуратура Житомирської області» у «Житомирську обласну прокуратуру».

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 №414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.

Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_1 перебував на посаді заступника прокурора Житомирської області.

Наказом Генерального прокурора №422к від 30.10.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Житомирської області та органів Житомирської обласної прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 05.11.2020, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.17-19).

Позивач вважає, що за час його роботи в органах прокуратури за період з 26.03.2020 до 05.11.2020 роботодавцем нарахування та виплата заробітної плати йому проводилася з порушенням вимог зазначеного Закону, що призвело до недоотримання позивачем частини заробітної плати на загальну суму 363370,86 грн.

Не погоджуючись із такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права на належну оплату праці.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України №1697-VII.

Відповідно до частини 1 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 статті 81 Закону №1697-VII визначено, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Законом України від 19.09.2019 №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон України №113-ІХ, Закон щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Згідно з абзацом 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

ПостановоюКМУ №505 затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1155 «Про умови оплати праці прокурорів» затверджено схеми посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружних прокуратур та прирівняних до них прокуратур згідно з додатками 1-3.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що у спірний період посадовий оклад позивача становив 8170,00 грн.

Сторонами не заперечується, що заробітна ОСОБА_3 нараховувалась виходячи з розміру посадового окладу, визначеного Постановою КМУ №505, тобто, з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру`застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто з 26.03.2020.

При цьому, суд відмічає, що положення абзацу 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ суперечать та не відповідають частині 1 статті 81 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої заробітна плата прокурора регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 жовтня 2001 року №12-рп/2001 зазначив, що стале забезпечення фінансування, зокрема, органів прокуратури, робота яких тісно пов`язана з діяльністю судів, є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, їх судового захисту (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини Рішення).

Потреба у належному матеріальному забезпеченні прокурорів випливає з характеру покладених на них службових обов`язків, у зв`язку з виконанням ними функцій держави, є гарантією незалежності їх діяльності.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя, ухваленій на її 724-му засіданні 6 жовтня 2000 року, №Rec (2000)19 зазначено, що «у країнах, у яких прокуратура є незалежною від уряду, держава має вжити ефективних заходів для того, щоб гарантувати закріплення в законі суті й обсягу незалежності прокуратури» (пункт 14).

Отже, незалежність прокурорів не є прерогативою або наданим привілеєм, а є гарантією справедливого, неупередженого та ефективного здійснення ними своїх повноважень (своєї діяльності).

Згідно Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

Виключно законами України визначаються, зокрема, організація і діяльність прокуратури (пункт 14 частини першої статті 92, частина друга статті 131-1 Основного Закону України).

Закон України №1697-VІІ визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Однією із засад, на яких ґрунтується діяльність прокуратури, визначено незалежність прокурорів, що передбачає існування гарантій від незаконного політичного, матеріального чи іншого впливу на прокурора щодо прийняття ним рішень при виконанні службових обов`язків (пункт 5 статті 3 Закону).

Згідно приписів частини1 статті16 Закону України №1697-VІІ незалежність прокурора забезпечується, зокрема, забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора (пункт 3); установленим законом порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності прокуратури (пункт 4); належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора (пункт 5).

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України (частина друга статті 16 Закону України №1697-VІІ). Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов`язків або прийняття ним незаконного рішення (абзац перший частини п`ятої статті 16 Закону України №1697-VІІ).

Статтею 87 Закону України №1697-VІІ встановлено особливості забезпечення функціонування прокуратури, які полягають у тому, що держава забезпечує фінансування та належні умови функціонування прокуратури і діяльності прокурорів; забезпечення функціонування системи прокуратури передбачає: визначення у Державному бюджеті України видатків на фінансування прокуратури не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення нею повноважень відповідно до закону; законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування прокуратури; гарантування достатнього рівня соціального забезпечення прокурорів.

Нормами статті89 Закону України №1697-VІІ визначено засади фінансування прокуратури: фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку; функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.

Відповідно до статті 90 Закону України №1697-VІІ фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Суд вважає, що однією з необхідних передумов незалежної діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального та соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. Це може бути реалізовано лише шляхом визначення відповідним законом України належних умов для функціонування прокуратури та системи фінансування, у тому числі регулювання заробітної плати прокурора для забезпечення неупередженості при реалізації встановлених Конституцією та законами України повноважень.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України).

Юридична визначеність є ключовою у розумінні верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми мають бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правовідносин.

Таку позицію зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020.

З наведеного вбачається, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Конституції України, має визначатися виключно законом, яким визначається організація та порядок діяльності прокуратури, а тому положення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113, в частині, що «На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури», є такими, що суперечать статті 131-1 Конституції України, а також не відповідають нормам частини 1 статті 81 спеціального Закону України №1697-VІІ, який прийнятий на виконання статті 131-1 Конституції України, визначає організацію та порядок діяльності прокуратурита має вищу юридичну силу ніж Закон України №113.

Отже, у спірних правовідносинах, які врегульовані по різному двома нормативними актами, мають застосовуватись положення спеціального закону, що визначає організацію та порядок діяльності прокуратури, тобто Закону України №1697-VІІ, а не положення Закону України №113, який не є спеціальним законом, що визначає організацію та порядок діяльності прокуратури, а є законом щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, і якийне вносить зміни до Закону України №1697-VІІ щодо оплати праці, а по іншому ніж Закон України №1697-VІІ врегульовує спірні правовідносини, що не відповідає засадничим положенням частини 1 статті 81 Закону України №1697-VІІ відповідно до якихзаробітна плата прокурора регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суд також відмічає, що вимоги абзаців 1, 3 пункту 3 розділу ІІ Закону України №113, які передбачають, що до дня початку роботи обласних прокуратур, окружних прокуратур, їх повноваження здійснюють відповідно регіональні прокуратури, місцеві прокуратури, і що на зазначений період оплата праці працівників регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури,мають ознаки дискримінаційних в частині розміру оплати праці прокурорів регіональних та місцевих прокуратур та порушують права прокурорів цих прокуратур на забезпечення належних умов праці, створюють передумови для посягань на їх незалежність, оскільки виконувана робота прокурора, який пройшов атестацію та який ще не пройшов атестацію є однаковою, а оплата праці різною, що може свідчити про порушення положення статті14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Разом з тим, позиція відповідача, пов`язана з невиплатою позивачу заробітної плати у розмірі, встановленому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру», призводить до того, що за аналогічну діяльність, передбачену Законом України «Про прокуратуру», позивач як прокурор Прокуратури Житомирської області та особа, яка працювала на посаді прокурора Житомирської обласної прокуратури отримували заробітну плату, яка суттєво відрізнялася за своїм розміром та структурою.

Суд підтримує доводи позивача про те, що факт проходження прокурором атестації, запровадженої Законом України №113-ІХ жодним чином не впливає на порядок визначення розміру його посадового окладу, який встановлено статтею 81 Закону України «Про прокуратуру». Жодних застережень щодо цього Рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 не містить, натомість стосується розміру заробітної плати усіх прокурорів.

У даному випадку критерієм для виплати заробітної плати у більшому розмірі не може бути проходження атестації, оскільки виконувана робота є однаковою та в одній і тій же установі, яка лише змінила назву. При реформуванні органів прокуратури наслідком проходження атестації є те, що особа продовжує працювати, а непроходження звільнення. Отже, допоки особа не звільнена в установленому законом порядку оплата праці за одну і ту ж виконувану роботуповинна бути однаковою як для осіб які пройшли атестацію так і для осіб, які очікують на її проходження та результати.

Таким чином, суд вважає, що припис абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №113-ІХ -«На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури», який застосовано відносно позивача, не відповідає сукупності приписів частини 1 та 2 статті 24, статті 131-1Конституції України, статті 81 Закону України «Про прокуратуру» і частини 2 статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині наявності у позивача права на перерахунок заробітної плати за період із 26.03.2020 до 05.11.2020, виходячи з розміру посадового окладу та інших доплат визначенихстаттею 81 Закону України «Про прокуратуру», є обґрунтованими.

Водночас суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з Житомирської обласної прокуратури на користь позивача невиплаченої частини заробітної плати за період із 26.03.2020 до 05.11.2020 на загальну суму 363370,86 грн, з яких: різниця посадових окладів - 209703,94 грн, різниця надбавки за вислугу років - 83881,58 грн, різниця премії - 20970,40 грн, різниця надбавки за роботу в умовах режимних обмежень - 24396,03 грн, різниця відпускних - 23463,89 грн, є необґрунтованими, оскільки не підтверджені бухгалтерською довідкою Житомирської обласної прокуратури та зводяться до розрахунку наведеної суми самим позивачем, що доданий до позовної заяви, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заробітної плати у наведеному позивачем розмірі не можуть бути задоволені судом і що належним способом захисту у даному випадку буде покладення зобов`язання на Житомирську обласну прокуратуру здійснити перерахунок та виплату заробітної плати позивачу у належному розмірі.

Враховуючи викладене, суд задовольняє частково позовні вимоги ОСОБА_1 .

У зв`язку з відсутністю документально підтверджених судових витрат по даній справі, питання про їх розподіл судом не розглядається.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 243, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Житомирської обласної прокуратури (вул.Святослава Ріхтера, 11, м.Житомир, ), Офісу Генерального прокурора (вул.Різницька, 13/15, м.Київ, ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів.

Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора та Житомирської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної платиз 26 березня 2020 року до 5 листопада 2020 року у відповідності до статті81 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру».

Зобов`язати Житомирську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну платуза період з 26 березня 2020 року до 5 листопада 2020 року у розмірі визначеному статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» та за вирахуванням вже виплачених коштів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін