Справа № 160/5107/20
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 листопада 2021 року м. Дніпросправа № 160/5107/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року (головуючий суддя Лозицька І.О.) про відмову у встановленні судового контролю в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення з 01 січня 2018 року при перерахунку пенсії основного розміру, призначеної ОСОБА_1 , пенсії з 80 % до 70 % суми місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з 01 січня 2018 року виходячи з 80 % суми місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше проведених виплат;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 , за рахунок виплати з 05 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року 75 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 , з 05 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, виходячи з 80 % суми місячного грошового забезпечення, визначеного станом на 01 березня 2018 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі №160/5107/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю (а.с. 62-66).

10 липня 2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом було видано два виконавчі листи по справі №160/5107/20 (а.с. 123, 126).

28 липня 2021 року на адресу суду першої інстанції від Позивача надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі №160/5107/20, в якій останній просив суд:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 160/5107/20 протягом 10 днів з моменту отримання ухвали суду про встановлення судового контролю;

- за результатом розгляду поданого відповідачем звіту, яким не підтверджується виконання судового рішення, або в разі неподання такого звіту прийняти рішення про накладення штрафу (а.с. 82-116).

Заява Позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення мотивована, зокрема тим, що виконавчі листи, видані у даній справі, перебували на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Однак, виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчих листів, виданих у справі №160/5107/20, були закриті державним виконавцем на підставі п.11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документу у випадку, передбаченому ч. 3 ст.63). Таким чином, на теперішній час рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/5107/20 від 09.06.2020 року не виконано.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року по справі №160/5107/20 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - відмовлено (а.с. 118-119).

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її в апеляційному порядку (а.с. 128-132).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що судом першої інстанції всупереч ч. 3 ст. 242 КАС України не здійснено повне і всебічне з`ясування обставин справи, не досліджені надані заявником докази та не надано їм оцінку, адже висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції щодо тривання виконавчих проваджень, не відповідають обставинам справи та наданим доказам.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту, суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналіз вищевикладеного вказує, що наведені процесуальні приписи не є імперативними, передбачають диспозитивну поведінку суду щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, суд зазначає, що рішення суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Цей принцип знайшов подальше закріплення і у нормах КАС України, зокрема, у ст. 14 КАС України, в якій зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 03.01.2003 року, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах, яке неможливе без виконання судового рішення в різних видах судочинства.

З матеріалів справи встановлено, що за виконавчими листами, виданими судом першої інстанції у справі №160/5107/20 було відкрито два виконавчих провадження №62972604 та №62972776 (а.с. 89, 90).

В межах кожного із зазначених виконавчих проваджень державним виконавцем, зокрема, виносились постанови про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду у справі №160/5107/20 від 17.11.2020 та від 03.12.2020 (а.с. 91-102).

Проте, 03 грудня 2020 року у виконавчих провадженнях №62972604 та №62972776 державним виконавцем було прийнято постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з наявністю обставин, передбачених ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 122,125).

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку стосовно того, що рішення суду від 09.06.2020 року у справі № 160/5107/20, перебуває на стадії примусового виконання.

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За змістом ч.3 ст. 63 зазначеного Закону у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зазначеним вимогам чинного законодавства України суд першої інстанції належної оцінки не надав та дійшов невірного висновку, що у даному випадку відсутні підстави для встановлення судового контролю.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, судом першої інстанції, також, не надано належної оцінки тій обставині, що Відповідачем не було у повному обсязі виконано рішення суду у справі №160/5107/20, що призвело до неповного відновлення порушених прав Позивача у межах спірних правовідносин.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, «Ромашов проти України» від 27 липня 2004 року, «Шаренок проти України» від 22 лютого 2004 року зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України», №1811/06, від 19 лютого 2009 року.

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

При цьому, за змістом частини 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, саме суд, який ухвалив судове рішення, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт.

Відповідно до ст. 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року по справі №160/5107/20 підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року по справі №160/5107/20 - скасувати.

Адміністративну праву №160/5107/20 - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.Є. Чередниченко