Справа № 761/15202/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Василенка Я. М., Ганечко О. М.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Андрійченка Олександра Федоровича про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Андрійченка Олександра Федоровича про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕАН №4071104 від 15.04.2021 за ч. 6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу 850 гривень та закриття провадження у справі в порядку ч. 3 ст. 286 КАС України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Андрійченка Олександра Федоровича про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Андрійченка Олександра Федоровича про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серія ЕАН №4071104 від 15.04.2021р. відносно ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу 850 гривень.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 6 ст. 121 КУпАП - закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 10 454,00 грн., що складаються з: 454,00 грн. - судовий збір: 10 000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Правова позиція апелянта обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, позаяк відповідно до ДСТУ 4278:2019 «НАЦІОНАЛЬНИЙ СТАНДАРТ УКРАЇНИ ДОРОЖНІЙ ТРАНСПОРТ. ЗНАКИ НОМЕРНІ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ. Загальні вимоги. Правила застосування» (далі - ДСТУ 4278), цей стандарт установлює типи та основні розміри, вимоги до інформаційного змісту, правила застосування номерних знаків (далі - знаки) для, зокрема, транспортних засобів усіх типів, які призначено для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та підлягають державній реєстрації та обліку: автомобілів, автобусів, мопедів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, квадроциклів, трицикпів та інших прирівняних до них транспортних засобів, самохідних машин, причепів та напівпричепів. Разом з тим, номерний знак на автомобілі позивача не відповідає державним стандартам, відтак відповідно до п. 2.9.в ПДР - водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів, що і стало причиною зупинки та винесення спірної постанови.

Також зауважено, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги позивачки щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на непідтвердженість факту понесення таких витрат та їх неспіврозмірності з предметом позову.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представники позивача в судовому засіданні просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 2021 року за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, за адресою: м. Київ, вул. Артема, 10, інспектор лейтенант патрульної поліції 7-ої роти, 1-го батальйону Андрійченко Олександр Федорович склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4071104, якою притягнув ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, та наклав на неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Відповідно до змісту постанови вбачається, що 15 квітня 2021 року о 11:34:15 Водій керувала ТЗ «Land Rover Discovery Sport», д.н. НОМЕР_1 , по вул. С. Стрільців з номерним знаком, який не відповідає державним стандартам, а саме використаний шрифт, який використовується в індивідуальних номерних знаках, чим порушив п. 2.9.в ПДР - керування водієм T/З з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів.

Позивач не погоджуючись з правомірністю винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4071104 від 15.04.2021, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив, зокрема, з того, що відповідачем, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353 встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 30.2 ПДР України, на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка, а в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, закріплюється самоклейна мітка радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом (крім причепів і напівпричепів).

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

У пункті 2.9 «в» ПДР України зазначено, що водієві забороняється: в) керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів.

Частиною шостою статті 121 КУпАП встановлено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи не освітленим,- тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, наведеними положеннями законодавства встановлено заборону керування автомобілем з номерними знаками, які не відповідають державним стандартам.

Згідно з законодавством України, на зареєстровані в уповноважених сервісних центрах МВС транспортні засоби видаються номерні знаки. Індивідуальні номерні знаки замовляються лише на транспортні засоби, які пройшли державну реєстрацію в територіальних органах з надання сервісних послуг МВС відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

У п.1 ДСТУ 3650:2019 зазначено, що цей стандарт установлює правила виготовлення номерних знаків для автомобілів, ..., інших механізмів, а також знаків, що їх виготовляють за індивідуальним замовленням.

П. 4.3 ДСТУ 3650:2019 «Дорожній транспорт. Знаки номерні транспортних засобів. Загальні технічні умови» чітко передбачено виготовлення державних номерних знаків, а саме: державні номерні знаки виготовляються шляхом штампування зі стрічки з алюмінію згідно з ГОСТ 13726 або з листової сталі.

Колегія суддів при апеляційному розгляді справи звертає увагу на те, що важливою відмінністю номерних знаків, які встановлені на авто позивачки, від стандартних є те, що вони видаються не працівниками сервісних центрів МВС (як це передбачено законом), а реалізуються приватними компаніями.

Так, позивачем використовується номерна табличка « НОМЕР_2 », яка не відповідає стандарту ДСТУ та відповідно Правилам дорожнього руху України, які є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків.

Зазначену обставину позивач не заперечує, жодних обґрунтованих пояснень тому, чому ним використовується номерна табличка (а.с.43) не встановленого та не затвердженого зразка, яка не відповідає вимогам ДСТУ, позивачем не представлено ані в суді першої інстанції, ані колегії суддів апеляційного суду.

Відтак, оскільки позивачем використовується номерна табличка, яка не відповідає вимогам стандарту, колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (частина перша статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, у ній наявні усі необхідні відомості, визначені статтею 283 КУпАП.

З урахуванням встановленого та викладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою не допущено порушення Правил дорожнього руху та не вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП. Відтак, останню обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою серії ЕАН №4071104 від 15.04.2021, яка винесена інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Андрійченком Олександром Федоровичем у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормами КУпАП.

За наведених обставини справи та правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про відповідність спірного рішення критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Обставин відсутності складу та події адміністративного правопорушення, а також відсутності своєї вини у його вчиненні, тобто обставин, на які посилалася позивачка як на підставу позову, судовій колегії не доведено, тому наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи, що є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Оцінюючи наявність підстав для розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Андрійченка Олександра Федоровича належить відмовити, то підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ст.ст. 242, 288, 308, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Андрійченка Олександра Федоровича про визнання протиправною і скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року - скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко