Справа № 520/18713/2020
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 р.Справа № 520/18713/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 12.04.21 року по справі № 520/18713/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Паркінг+"

до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

22.12.2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Паркінг+» (далі ТОВ «Паркінг+»», підприємство) звернулось до суду з позовом, яким просить скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі ГУ ДПС у Харківській області) від 01.09.2020 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 500.000,00 грн за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 року адміністративний позов ТОВ «Паркінг+» про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.09.2021 року № скасовано.

Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто на користь ТОВ «Паркінг+» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 7.500,00 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ГУ ДПС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає його ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Паркінг+» () зареєстровано у відповідності до норм діючого законодавства як суб`єкт господарювання.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємство здійснює діяльність за наступними видами: КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад (основний); 23.99 Виробництво неметалевих мінеральних виробів, н. в. і. у.; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н. в. і. у.

Фахівцями ГУ ДПС у Харківській області на підставі наказу від 23.07.2020 року № 2349 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Паркінг+» (податковий номер 32868719)» та направлень на перевірку від 23.07.2020 року № 576 та № 577, проведено фактичну перевірку ТОВ «Паркінг+».

За наслідками проведеної перевірки, контролюючим органом складено акт від 03.08.2020 року № 1097/20-40-32-01-08/32868719 «Про результати фактичної перевірки ТОВ «Паркінг+» (податковий номер 32868719)», яким встановлено порушення ТОВ «Паркінг+» вимог ч. 8 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі Закон № 481/95-ВР) (т.1 а.с.23-26).

На підставі висновків акта перевірки, контролюючим органом винесене податкове повідомлення-рішення від 01.09.2020 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 500.000,00 грн за платежем «Адміністративні штрафи та інші санкції» (т.1 а.с.19).

Не погодившись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Паркінг+» направлено до Державної податкової служби України (далі ДПС України) скаргу від 07.09.2020 року № 419 (т.1 а.с.14-17).

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 07.12.2020 № 34398/6/99-00-06-02-06-06, оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 01.09.2020 року № залишено без змін, а скаргу ТОВ «Паркінг+» без задоволення (т.1 а.с.8-11).

Не погоджуючись із податковим повідомлення-рішенням від 01.09.2020 року №, ТОВ «Паркінг+» звернулося до суду із позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не зберігав пального за адресою: м. Харків, вул. Диканівська, 51, та не порушував вимог ст. 15 Закону № 481/95-ВР, в зв`язку із чим у контролюючого органу були відсутні підстави для застосування до ТОВ «Паркінг+» штрафних санкцій, передбачених ст. 17 Закону № 481/95-ВР, крім того, відповідачем не доведено жодного факту діяльності позивача протягом перевіряємого періоду, яка б потребувала отримання ліцензії у порядку, встановленому ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон № 481/95-ВР.

Відповідно до вимог п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За приписами п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

З матеріалів справи, зокрема, акту перевірки від 03.08.2020 року № 1097/20-40-32-01-08/32868719 вбачається, що фахівцями ГУ ДПС у Харківській області встановлено отримання ТОВ «Паркінг+» підакцизного пального на адресу: вул. Диканівська, 51, м. Харків, що не є акцизним складом, на якому позивач зберігає пальне для власного користування, що є порушенням вимог ч. 1, 8 ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Надаючи оцінку доводам контролюючого органу про порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 15 Закону № 481/95-ВР, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до абз. 1 преамбули Закону № 481/95-ВР, цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.

Статтею 1 Закону № 481/95-ВР (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) розкрито, серед інших, наступні поняття: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Порядок здійснення імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального встановлено ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Згідно з приписами ст. 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Згідно із ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

До суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, зокрема, оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії 500000 гривень.

При цьому, ч. 22 ст. 18 Закону № 481/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії.

В ході проведення фактичної перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ «Паркінг+» у період з 01.01.2020 року по 30.04.2020 року отримувало пальне від ТОВ «УКРНАФКО» та ТОВ «Хозсфера», що підтверджується акцизними накладними, які відображаються в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового зареєстрованими постачальниками. Так, в зазначених акцизних накладних пунктом розвантаження пального вказано адресу: вул. Диканівська, буд. 51, Основ`янський р-н, Харківська область. Станом на 04.05.2020 року та станом на 31.07.2020 року ТОВ «Паркінг+» не отримано ліцензії на зберігання пального.

За визначенням, наведеним у п.п. 14.1.141-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Приписами п.п.14.1.6. п.14.1. ст.14 ПК України визначено термін акцизний склад, яким, зокрема, у відповідності до п. «б» вказаного підпункту є приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

У відповідності до п. «г» п.п.14.1.6. п.14.1. ст.14 ПК України не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої та згідно п. «ґ» вказаного підпункту - приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

Відповідно до ст. 1 № 481/95-ВР, місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

З вказаних вище положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки у разі зберігання пального у відповідних спорудах, обладнаннях або ємностях.

Як роз`яснено у листі ДФС України від 15.08.2019 року № 3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК, у розумінні Закону № 481/95-ВР, суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.

Частиною 1 ст. 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що ТОВ «Паркінг+» посилається на те, що не зберігає куплене пальне ані за адресою вул. Диканівська, 51, м. Харків, ані в будь-якому іншому місці, не має на балансі жодних стаціонарних паливних ємностей чи паливних складів для його зберігання.

Так, колегією суддів установлено, що 26.11.2018 року між ТОВ «Паркінг+» (Покупець) та ТОВ «Хозсфера» (Постачальник) укладено договір поставки нафтопродуктів № 11/26-2018, відповідно до п. 1 умов якого, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця нафтопродукти, далі «Товар», в кількості та за ціною, визначеними у видаткових накладних, що додаються до цього Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його (т.3 а.с.55-56).

Відповідно до додаткової угоди від 01.01.2020 року № 1 до договору від 26.11.2018 року №11/26-2018, останній пролонговано до 31.12.2020 року (т.3 а.с.56 зворот).

На виконання умов договору від 26.11.2018 року № 11/26-2018 позивачем надано видаткові накладні від 07.04.2020 року № 44 на загальну суму 193.968,75 грн на поставку дизельного палива (наливом) у кількості 10345 л, від 07.04.2020 року № 45 на загальну суму 193.968,75 грн на поставку дизельного палива (наливом) у кількості 10345 л, від 10.04.2020 року № 49 на загальну суму 193.968,75 грн на поставку дизельного палива (наливом) у кількості 10345 л, від 16.04.2020 року № 53 на загальну суму 193.968,75 грн на поставку дизельного палива (наливом) у кількості 10345 л, від 22.04.2020 року № 57 на загальну суму 193.968,75 грн на поставку дизельного палива (наливом) у кількості 10345 л; від 24.04.2020 року № 60 на загальну суму 193.968,75 грн на поставку дизельного палива (наливом) у кількості 10345 л, від 29.04.2020 року № 69 на загальну суму 193.968,75 грн на поставку дизельного палива (наливом) у кількості 10345 л (т.3 а.с.57-63).

Зі змісту товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 07.04.2020 року № 28, від 07.04.2020 року № 29, від 10.04.2020 року № 49, від 16.04.2020 року №33, від 22.04.2020 року № 35, від 24.04.2020 року № 36, від 29.04.2020 року № 38 випливає, що перевезення здійснювалось за допомогою транспортно засобу з державним номерним знаком НОМЕР_1 водієм ОСОБА_1 (т.3 зворот а.с.57-63).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 24.11.2017 року серії НОМЕР_2 , транспортним засобом з державним номерним знаком НОМЕР_1 є спеціалізований вантажний паливозаправник-с МАЗ, модель 5340С2 (т.1 а.с.96).

Відповідно до заправних відомостей від 07.04.2020 року на видачу палива у кількості 10345 л, від 07.04.2020 року на видачу палива у кількості 10345 л, від 10.40.2020 року на видачу палива у кількості 10345 л, від 16.04.2020 року на видачу палива у кількості 10345 л, від 22.04.2020 року на видачу палива у кількості 10345 л, від 24.04.2020 року на видачу палива у кількості 10345 л, від 29.04.2020 року на видачу палива у кількості 10345 л, паливо було розлите у паливні баки транспортних засобів та техніки за допомогою транспортно засобу МАЗ 5340С2, державний номерний знак НОМЕР_1 , що засвідчено підписами водіїв транспортних засобів та спеціалізованої техніки у вказаних відомостях (т.1 а.с.121-127).

Наявність у ТОВ «Паркінг+» транспортних засобів та спеціалізованої техніки, щодо яких складені заправні відомості підтверджується копіями свідоцтв про транспортні засоби, свідоцтв про реєстрацію машин, тимчасового реєстраційного талону, свідоцтв про реєстрацію великовантажного транспортного засобу або іншого технологічного транспортного засобу, технічними паспортами віброкотків (т.1 а.с.36-120), факт використання у господарській діяльності підприємства яких, підтверджується копіями маршрутних листів (т.1 а.с.149-230, 235-250; т.2 а.с.1-225б).

Факт здійснення заправки транспортних засобів та спеціалізованої техніки за допомогою спеціалізованого вантажного паливозаправника-с МАЗ 5340С2 підтверджується маршрутними листами від 04.04.2020 року № , від 16.04.2020 року № , від 22.04.2020 року № , від 29.04.2020 року № , від 24.04.2020 року № 0, у графі «найменування робіт» зазначено заправка техніки, у графі водій ОСОБА_1 (т.1 а.с.231-234).

Надаючи оцінку наявних у матеріалах справи доказам, колегія суддів зазначає, що на виконання умов договору від 26.11.2018 року № 11/26-2018, ТОВ «Паркінг+» було придбане дизельне пальне, яке попередньо не зберігалось на підприємстві та було використане шляхом його заправки в наявні у підприємства транспортні засоби безпосередньо в бак для здійснення господарської діяльності у дні його отримання без подальшого зберігання.

Доводи контролюючого органу щодо відсутності доказів, які підтверджують що паливозаправник МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_3 , є акцизним складом у відповідності до пп.230.1.5 п.230.1 ст. 230 ПК України та не обліковується у Переліку транспортних засобів, що переміщують пальне або спирт етиловий, на підставі чого можна зробити висновок про неможливість переміщення пального вказаним паливозаправником, колегія суддів відхиляє, оскільки спір між сторонами стосується висновків контролюючого органу про зберігання позивачем палива та встановлених перевіркою порушень ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Також, 21.04.2015 року між ТОВ «Укрнафко» (Постачальник) та ТОВ «Паркінг+» укладено договір поставки нафтопродуктів № 63, відповідно до п. 1.1. умов якого, Постачальник зобов`язується передати, а Покупець прийняти й оплатити нафтопродукти (надалі «Товар») в кількості, асортименті, по цінам, в строки, за якістю відповідно до умов Договору, Додатків до нього, що є невід`ємними частинами Договору (т.3 а.с.64-65).

Відповідно до п. 1 даного договору, Товаром є: паливо дизельне, олива моторна, мастило та інші нафтопродукти.

Відповідно до п. 8.1. вказаного договору, він вважається укладеним з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2020 року. Строк дії цього договору автоматично подовжується ще на 12 місяців, у випадку, якщо не менше ніж на 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію.

На виконання умов договору від 21.04.2015 року № 63, підприємством надано копії видаткових накладних від 03.04.2020 року № 1554 на поставку палива авіаційного для газотурбінних двигунів JET A-1 (160кг/200л) (Код УКТЗЕД: 2710 19 21 00) на загальну суму 31.800,00 грн, від 17.04.2020 року № 1767 на поставку палива авіаційного для газотурбінних двигунів JET A-1 (160кг/200л) (Код УКТЗЕД: 2710 19 21 00) на загальну суму 31.800,00 грн, від 27.04.2020 року № 1867 на поставку палива авіаційного для газотурбінних двигунів JET A-1 (160кг/200л) (Код УКТЗЕД: 2710 19 21 00) на загальну суму 31.800,00 грн (т.3 а.с.66-69) та товарно-транспортні накладні від 03.04.2020 року № 1554, від 17.04.2020 року № Р1767, від 27.04.2020 року № Р1867 (т.3 зворот а.с.66-69).

Також колегією суддів установлено, що відповідно до бухгалтерської довідки ТОВ «Паркінг+» від 07.09.2020 року № 415, на балансі підприємства станом на 01.09.2020 року знаходяться наступні основні засоби: тепловоз ТГМ-23В, тепловоз ТГМ-40, установка бітумно-емульсіонна ВБУ-1М (УВБ-14) (т.1 а.с.129).

Згідно бухгалтерської довідки ТОВ «Паркінг+» від 22.02.2021 року № 50, бітумно-емульсіонна установка ВБУ-1М (УВБ-14) належить підприємству на праві власності: перебуває в експлуатації з квітня 2008 року, має інвентарний номер 04.02.об. та розташована за місцем розташування основних виробничих можливостей ТОВ «Паркінг+» за адресою: м. Харків, вул. Диканівська, 51 (т.3 а.с.110).

Відповідно до паспорту та посібника по експлуатації УВБ-14.00.000ПС, установка бітумно-емульсіонна УВБ-14 стаціонарно укомплектована ємністю для розріджувача об`ємом 1 куб.м. (т.1 а.с.131-145).

Відповідно до виробничих норм витрат матеріалів по ТОВ «Паркінг+» на 01.04.2020 року, для виготовлення 1 т бітумної емульсії ЕКШ-60, використовується 20 л або 16 кг розріджувачу-керосину (т.1 а.с.129).

Згідно актів прийому-передачі від 03.04.2020 року, від 17.04.2020 року, від 27.04.2020 року, паливо авіаційне для газотурбінних двигунів JET A-1 (16кг/200л) прийнято на виробництво (т.3 а.с.146-149).

Факт виготовлення 120,765 т емульсії ЕКШ-60 підтверджується звітом ТОВ «Паркінг+» про рух ТМЦ за період з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року (т.1 а.с.130).

Отже, після поставки палива авіаційного для газотурбінних двигунів JET A-1, підприємство у день його отримання поміщає його в бітумно-емульсіонну установку УВБ-14 для виготовлення бітумної емульсії ЕКШ-60.

Твердження податкового органу в апеляційній скарзі про відсутність маршрутних листів на переміщення паливозаправника та заправлення техніки за її місцезнаходженням свого підтвердження під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції не знайшли, оскільки повністю спростовуються матеріалами справи.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що згідно маршрутних листів техніка перебувала за різними адресами м. Харкова, що унеможливлює її заправку в одному місці, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки змістом маршрутних листів автозаправника МАЗ підтверджено, що в день поставки пального вказаний транспортний засіб пересувався за різними адресами пунктів вивантаження пального.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження і доводи контролюючого органу щодо відсутності доказів факту переміщення палива авіаційного для газотурбінних двигунів JET A-1 до місцезнаходження бітумно-емульсіонної установки та його зберігання підприємством, оскільки, як встановлено колегією суддів, водно-бітумна установка типу УВБ-14 знаходиться за місцем розташування основних виробничих можливостей ТОВ «Паркінг+», а саме за адресою: м. Харків, вул. Диканівська, 51, а зазначене авіаційне паливо придбавалось для її заправки, та було використано для виготовлення бітумної емульсії ЕКШ-60, враховуючи, що УВБ-14 укомплектована ємкістю для розріджувача об`ємом 1 куб.м., що дорівнює 1.000,00 літрів.

Посилання податкового органу на акти-приймання передачі палива авіаційного для газотурбінних двигунів JET A-1 зі складу на виробництво, як на доказ правомірності своїх висновків про порушення підприємством порядку його зберігання колегією суддів не беруться до уваги з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до п. 4.3 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 10.01.2007 року № 2, приймання зберігання, відпуск та облік запасів в місцях їх зберігання здійснює матеріально відповідальна особа.

Згідно із п. 3.12. вказаних методичних рекомендацій, відпуск запасів виробничим підрозділам та іншим структурним підрозділам підприємства здійснюється на підставі відповідних документів, таких як накладна-вимога на відпуск матеріалів або накладна на внутрішнє переміщення матеріалів тощо.

Таким чином, для використання палива авіаційного для газотурбінних двигунів JET A-1 у виробництві, суб`єкт господарювання зобов`язаний у відповідності до вимог бухгалтерського обліку спочатку внести його на облік до складу підприємства, з якого матеріально-відповідальна особа видала вказане паливо для виготовлення бітумної емульсії ЕКШ-60 за допомогою бітумної установки типу УВБ-14.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не зберігав дизельного палива та авіаційного пального для газотурбінних двигунів JET A-1 за адресою вул. Диканівська, 51, м. Харків, та не порушував вимог ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Доказів на підтвердження фактів зворотного, контролюючим органом судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Оскільки відповідачем не доведено наявності у підприємства визначених ст. 1 Закону №481/95-ВР місць зберігання пального, тобто, місця (території), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування, відтак, застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій за відсутність ліцензії на провадження діяльності зберігання пального є безпідставним та висновки про порушення ТОВ «Паркінг+» встановленому ст. 15 Закону № 481/95-ВР є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій та законність прийнятих рішень.

Оскільки контролюючим органом не підтверджено факту зберігання ТОВ «Паркінг+» паливо-мастильних матеріалів за адресою вул. Диканівська, 51, м. Харків, колегія суддів приходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення від 01.09.2020 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, яке є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській області без задоволення, а судове рішення без змін.

Інші доводи сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 по справі №520/18713/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Макаренко Я.М. у період з 25.10.2021 по 31.10.2021 повний текст постанови складено 01.11.2021 року