Справа № 300/2014/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2014/21 пров. № А/857/13783/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Матковської З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року, ухвалене суддею Матуляк Я.П. у м. Івано-Франківську за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у справі № 300/2014/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії як матері інваліда з дитинства;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити їй дострокову пенсію за віком як матері інваліда з дитинства;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 15 000 грн за завдану їй моральну шкоду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 599 від 02.04.2020 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою надано до органу Пенсійного фонду всі передбачені чинним законодавством документи, необхідні для призначення їй дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства. При цьому, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки сам лише факт порушення прав позивачки оскаржуваним рішенням, не може слугувати виключною підставою для стягнення на її користь моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що оскільки позивачкою не представлено висновок лікарсько-консультаційної комісії або ж висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років, право на дострокову пенсію за віком, відповідно до Закону у позивача відсутнє. Зазначає, що страховий стаж позивачки становить 24 роки та 3 місяці, згідно з поданими документами, право на пенсію позивачка набуде на загальних підставах у віці 60 років при наявності 35 років страхового стажу. Також вказує на пропуск позивачкою строку звернення до суду з вказаним позовом.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з медичними висновками ЛКК № 9/3 від 21.02.2012 року, № 190/5 від 15.08.2013 року та № 32/8 від 18.02.2014 року і індивідуальними програмами реабілітації, ОСОБА_2 стала інвалідом дитинства до 18 років - 16.02.2012 року.

Страховий стаж позивачки становить 24 роки 3 місяці.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням № 599 від 02.04.2020 року відповідач відмовив ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мотивуючи таку відмову тим, що заявником не представлено висновок ЛКК чи висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років. Інших підстав для відмови в призначенні пенсії відповідачем не вказано.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Також статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок).

Згідно з п. 2.18 розділу ІІ Порядку, яким визначено перелік документів, необхідних для призначення пенсії, передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Отже, право на призначення дострокової пенсії у матерів дитини інваліда або інваліда з дитинства виникає у разі наявності таких умов: виховання дитини інваліда або інваліда з дитинства до восьмирічного віку та/або шестирічного віку; досягнення 50-річного віку жінкою, яка виховувала дитину інваліда або інваліда з дитинства; наявність страхового стажу роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дитиною (дітьми).

При цьому, до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Як слідує з матеріалів справи, позивачці відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з тих підстав, що позивачка не надала висновок ЛКК чи висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років. Інших підстав для відмови в призначенні пенсії відповідачем не вказано.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться медичні висновки ЛКК № 9/3 від 21.02.2012 року, № 190/5 від 15.08.2013 року та № 32/8 від 18.02.2014 року, які були надані відповідачу із заявою про призначення пенсії, та які підтверджують встановлення інвалідності дитині позивачки у віці до 16 років.

Наведене дає підстави для висновку про необґрунтованість покликання відповідача як на підставу для відмови ненадання позивачкою висновку лікарсько-консультативної комісії чи висновку МСЕК про можливість настання інвалідності донькою позивачки до досягнення нею 18-ти років.

З огляду на викладене, враховуючи досягнення позивачкою віку 50 років та наявністю в позивачки достатнього страхового стажу, а також подання документів, необхідних для призначення дострокової пенсії, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача в призначенні позивачці дострокової пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, та наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити позивачці дострокову пенсію за віком з моменту звернення.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду з вказаним позовом апеляційний суд відхиляє, оскільки доказів скерування спірного рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком на адресу позивачки не надав. Відсутність у матеріалах справи відомостей про ознайомлення позивачки із оскаржуваним документом унеможливлювало оскарження цього рішення у встановлений законом строк, оскільки в такому разі неможливо встановити чи були відомі позивачці мотиви відмови у призначенні пенсії.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року в справі № 300/2014/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Постанова складена 02.11.2021 року