Справа № 640/5294/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5294/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року, суддя Шулежко В.П., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Арена-Капітал" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арена-Капітал" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.08.2019 №.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що позивач своєчасно сплатив податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку із чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Окружним адміністративним судом міста Києва замінено Головне управління ДФС у м. Києві її правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить здійснювати розгляд справи за участі його представника.

Щодо заявленого клопотання колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, згідно порядку встановленого статтею 76 та пунктом 86.2 статті 86 Податкового кодексу України, ОСОБА_1 , головним державним ревізором-інспектором відділу застосування штрафних санкцій управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у м. Києві проведена камеральна перевірка ТОВ "Арена-Капітал" (), що своєчасності сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за результатами якої складено акт від 03.07.2019 №002526/26-15-12-12-12/36146544.

Проведеною перевіркою встановлення порушення ТОВ "Арена-Капітал" термінів сплати (перерахування) самостійно узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на нерухоме майно, задекларованих в деклараціях по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідальність платника передбачена статтею 126 Податкового кодексу України.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 27.08.2019 №, за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, визначеного підпунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України та на підставі статті 126 Податкового кодексу України, до ТОВ "Арена-Капітал" за затримку на 462, 458, 371, 366, 360, 333, 274, 274, 273, 271, 269, 269, 243, 183, 183, 182, 179, 177, 177 календарних днів сплати грошового зобов`язання у сумі 309 907,80 грн застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 61 981,56 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його таким, що прийнято з порушенням норм податкового законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Пунктом 16.1 статті 16 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.п. 36.1 - 36.3 ст. 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п.286.2 ст.286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Строк сплати земельного податку з юридичних осіб та порядок зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог п. 287.3 ст. 287 ПК України, згідно з яким «податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходження земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця».

Правове регулювання порядку обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, строк сплати та порядок зарахування до бюджетів передбачений ст.266 Податкового кодексу України.

Так, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості; у відповідності до п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

За приписами підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України (строки сплати податку) податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Згідно з пунктом 286.2 статті 286 ПК України, яка регламентує порядок обчислення плати за землю, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.

У відповідності до пункту 287.3 статті 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

За приписами пункту 31.1 статті 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Також, пунктом 31.3 статті 31 Податкового кодексу України визначено, що строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Підпунктом 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено право контролюючих органів застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій. При цьому специфіка штрафної санкції, передбаченої вищезазначеним підпунктом, полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на погашену суму податкового боргу залежно від кількості днів, наступних за останнім днем строку грошового зобов`язання.

Зарахування місцевих податків та зборів, до яких згідно зі статтею 10 Податкового кодексу України відноситься, зокрема, й податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (у складі податку на майно), до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Частинами 4, 5 статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Згідно з п. 22.4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним, зокрема, для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

У відповідності до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2016 ТОВ "Арена-Капітал" подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка зареєстрована за №.

У вказаній податковій декларації позивач задекларував річну суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 68 975,79 грн., в т.ч. щоквартально 17 243,95 грн.

Разом з тим, при складанні звітної податкової декларації від 22.06.2016 № позивачем була допущена технічна помилка, а саме в колонці 2 "тип об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості" вказаний невірний код: замість "9", що використовується для позначення нежитлової нерухомості було вказано код "3", що відповідає житловій нерухомості.

З метою коригування допущеної помилки щодо коду нерухомості 04.04.2019 ТОВ "Арена-Капітал" подало до контролюючого органу податкову декларацію з позначкою "уточнююча", яка була зареєстрована за №, де відкоригувало задекларований невірний код типу об`єкта нерухомості, шляхом зазначення коду "9" замість коду "3".

Також, товариством сплачено штраф у розмірі 3% за порушення строку сплати податку.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

У свою чергу, згідно пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема, гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки (пп. «г»); господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо (пп. «е»); інші будівлі (пп. «є»).

Отже, законодавцем для цілей податкового законодавства визначено поділ об`єктів нерухомості, зокрема, на житлові і нежитлові. При цьому, до нежитлових Податковим кодексом України не віднесено гаражі, навіси, літні кухні, навіси тощо.

Таким чином, відповідно до поданих позивачем звітної та уточнюючої податкових декларацій за 2016 рік, ТОВ "Арена-Капітал" задекларувало до сплати податкове зобов`язання у розмірі 68 975,79 грн, яке набуло статусу узгодженого.

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до платіжних доручень від 27.04.2016 №79, від 27.07.2016 №103, від 25.10.2016 №129, від 26.01.2017 №162, задекларована позивачем сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, була сплачена позивачем у повному обсязі. Зазначений податок було перераховано на казначейський рахунок для оплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач перерахував суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у межах граничних строків, але на рахунок, який призначений для сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, юридичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, тоді як слід було вказати рахунок, який призначений для сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Колегія суддів зазначає, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений законом, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у межах законодавчо встановленого строку для такої сплати платник не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення номеру рахунку та/або коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання.

Аналогічне правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 16 червня 2015 року (справа №21-377а15) та від 02 грудня 2015 року (справа №826/6059/13-а), а також Верховним Судом у постановах від 02 червня 2020 року (справа №808/3455/15), від 29 січня 2020 року (справа №824/2467/15-а), від 04 березня 2021 року (справа №640/20899/18).

Таким чином, оскільки задекларована позивачем сума податкового зобов`язання, що підлягала сплаті до бюджету, була сплачена ним своєчасно, а той факт, що перерахування було здійснено на інший казначейський рахунок (для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, коли таке майно є житловим) не є безумовною підставою вважати платника податку таким, що прострочив сплату податкового зобов`язання.

Окрім того, матеріалами справи підтверджено, що 18.02.2017 ТОВ "Арена-Капітал" подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка зареєстрована за №. У вказаній податковій декларації позивач задекларував річну суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 120 132,00 грн, в т.ч. щоквартально 139 714,13 грн, яка сплачена товариством, згідно платіжних доручень від 14.04.2017 №185, від 04.08.2017 №213, від 30.10.2017 №228, від 28.12.2017 №246.

Також 14.02.2018 позивачем подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка зареєстрована за №, якій позивач задекларував річну суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 186 354,77 грн, в т.ч. щоквартально 46 588,69 грн, яка сплачена товариством, згідно платіжних доручень від 24.04.2018 №276, від 27.07.2018 №303, від 29.10.2018 №318, від 28.01.2019 №356.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем надано докази своєчасності сплати грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно поданих декларацій, тоді як відповідач не надав суду доказів на підтвердження висновків акта перевірки щодо сум визначених податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також дати їх виникнення та граничних строків сплати, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості визначити наявність чи відсутність порушення граничних строків їх сплати позивачем. Таких доказі не надано відповідачем і до апеляційної скарги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.08.2019 №.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.