Справа № 328/266/21(ЗП/280/32/21)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 328/266/21(ЗП/280/32/21)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі №328/266/21 (суддя 1-ї інстанції Новікова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.02.2021 року звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправним повідомлення №64143820/20.1/3 від 15.01.2021 року і скасувати його;

- зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження по виконанню судового рішення у справі №2-а-3497/2011;

- стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної протиправним рішенням відповідача, суму еквівалентну 311,40 євро за офіційним курсом НБУ станом на день виплати;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом встановлення строку на подання звіту про виконання рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Токмацьким районним судом Запорізької області йому видано виконавчий лист про зобов`язання ГУ праці та соціального захисту населення Запорізької обласної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити йому разову грошову допомогу до 05 травня за 2011 рік, встановлену ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням різниці вже виплаченої суми. Позивач зазначає, що подав виконавчий лист відповідачу, проте отримав повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання. Вважає вказане повідомлення протиправним та таким, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на думку позивача саме Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є належним органом для проведення виконавчих дій, з урахуванням того, що боржником виступає територіальний орган центрального органу виконавчої влади.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 19 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 19.02.2021 року скасовано, справу направлено до Запорізького окружного адміністративного суду для розгляду.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.01.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження по виконанню виконавчого листа, виданого Токмацьким районним судом Запорізької області у справі №2-а-3497/2011.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та визнати належним судом для розгляду позову Токмацький районний суд, стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування завданих збитків 311,40 євро за офіційним курсом НБУ станом на день виплати; встановити відповідачу місячний строк для подання позивачу та суду звіту про виконання рішення.

Відповідач також не погодився із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони відзиви на апеляційні скарги один одного не подали.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, тому в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 13.09.2011 року по справі №2-а-3497/2011, яке ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2013 року залишено без змін, зобов`язано Головне управління праці та соціального захисту населення Запорізької обласної адміністрації (пізніше - Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2011 рік, встановлену ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням різниці вже виплаченої суми.

На виконання рішення суду Токмацьким районним судом Запорізької області видано позивачу виконавчий лист №2-а-3497/20110447, який позивачем направлено до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

15.01.2021 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України складено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для повернення виконавчого документу стягувачу стало те, що виконавчий документ пред`явлено до неналежного органу ДВС. На думку відповідача виконавчий документ мав би бути пред`явлений на виконання до Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Позивач, не погодившись з відмовою у прийнятті виконавчого документа оскаржив таку відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

З аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для повернення виконавчого документа за пунктом 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є те, що виконавчий документ не підлягає виконанню органами ДВС взагалі, а не конкретним органом ДВС, до якого подано виконавчий документ, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Тобто, за вказаним пунктом може бути повернуто виконавчий документ, який відсутній в переліку статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, як вбачається з оскаржуваного рішення (повідомлення) відповідача, останній, повертаючи виконавчий документ ОСОБА_1 без виконання за пунктом 9 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» вказав на те, що виконавчий документ підлягає виконанню Управлінням забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Разом з тим, в розумінні положень Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», як Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України так і Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) є органами державної виконавчої служби.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що повідомлення відповідача про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №64143820/20.1/3 від 15.01.2021 року, є протиправним та таким, що не відповідає вимогам Закону №1404, у зв`язку з чим відповідне повідомлення підлягає скасуванню.

Щодо підвідомчості пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка розроблена відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон №1404), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції, органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

- відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

- управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві);

- відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві;

- управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);

- відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;

- районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).

Так, пунктом 4 розділу І Інструкції визначено, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, а також розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

В свою чергу, Відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, окружні прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

У спірному випадку боржником за виконавчим провадженням виступає структурний підрозділ Запорізької обласної державної адміністрації, а саме - на момент спірних правовідносин Департамент соціального захисту населення.

За таких обставин, пункт 4 розділу І Інструкції чітко передбачає, що рішення, за яким боржником виступає обласна державна адміністрація та її структурний підрозділ підлягає виконанню відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року №440 колегія суддів вважає безпідставним з огляду на таке.

Вказаною постановою затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Зазначений Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними (далі по тексту - Порядок №440).

Відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб`єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Пунктом 3 Порядку №440 визначено, що рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

При цьому, у пункті 2 Порядку №440 передбачено, що рішення - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб`єкти, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року.

Отже, як пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», так і Порядок №440 визначають особливий порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, або проте такі положення чинного законодавства застосовуються до рішень, що ухвалені до 01.01.2013 року.

Виконавчий документ на виконання рішення Токмацького районного суду Запорізької області у справі №2-а-3497/2011, з приводу виконання якого позивач звернувся до відповідача, видано після 01.01.2013 року, а саме 10.09.2013 року, що свідчить про безпідставність посилань відповідача на Порядок №440.

За таких обставин, з урахуванням того, що державним виконавцем інших зауважень крім зазначеного вище, щодо виконавчого документу у спірному повідомленні не вказано, а ті обставини, на які посилається відповідач, не ґрунтуються на Законі №1404, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача прийняти до виконання виконавчий документ та вирішити питання про відкриття виконавчого провадження, з чим погоджується колегія суддів.

Вимоги позивача в апеляційний скарзі про визнання належним судом для розгляду справи Токмацький районний суд Запорізької області є безпідставними, оскільки питання щодо підсудності справи Запорізькому окружному адміністративному суду було вирішено постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 року (а.с.83-84).

Стосовно вимог позивача про стягнення на його рахунок суми еквівалентну 311,40 Євро в якості відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної протиправним рішенням відповідача, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки позивачем не мотивовано, якими саме діями (рішенням) відповідача заподіяно позивачу шкоду з невиконання рішення суду, що прийнято у 2011 році, з урахуванням того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли лише у січні 2021 року.

Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для їх задоволення та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі №328/266/21 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі №328/266/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак