Справа № 465/7228/21
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

25.10.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді - Величка О.В.

з участю секретаря судових засідань - Беркій Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора батальйону №2 роти №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Мацюка Юрія Володимировича (м. Львів, вул. Перфецького, 19), Управління патрульної поліції у Львівській області (м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови серії ЕАО № 4680746 від 24.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора батальйону №2 роти №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Мацюка Юрія Володимировича, Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови серії ЕАО № 4680746 від 24.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В обґрунтування своїх вимог вказав, що постановою, винесеною інспектором батальйону №2 роти №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Мацюком Ю.В., серії EAО № 4680746 від 24.08.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно оскаржуваної постанови правопорушення полягало в тому, що 24.08.2021 року о 15 год. 08 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом KIA Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Львові по вул. Стрийській, 352, рухався із швидкістю 75 км/год., при цьому, перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті більше як на 20 км/год (швидкість руху вимірювалась за допомогою пристрою TruCAM LTI20/20), чим порушив п. 12.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. Вважає постанову незаконною та просить її скасувати, оскільки правопорушення він не вчиняв, а постанова винесена бездоказово, ґрунтується на припущеннях та в порушення прав позивача. Просить позов задовольнити, постанову EAО № 4680746 від 24.08.2021 року скасувати, а провадження у справі - закрити. Також, просить стягнути з відповідача 454 грн. сплаченого судового збору та 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак, направили до суду клопотання про розгляд адміністративної справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, хоча неодноразово у встановленому законом порядку повідомлявся про час і місце таких, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4680746 від 24.08.2021 року, 24.08.2021 року о 15 год. 08 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом KIA Sportage, д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Львові по вул. Стрийській, 352, рухався із швидкістю 75 км/год, при цьому, перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті більше як на 20 км/год (швидкість руху вимірювалась за допомогою пристрою TruCAM LTI20/20), чим порушив п. 12.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Позивачем заперечується факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, при цьому, представником відповідача докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення у постанові про притягнення позивача до відповідальності не зазначені та відеозапису вчиненого адміністративного правопорушення суду не представлено, відзиву на позовну заяву не подано.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу на те, що представником відповідача не додано жодного належного чи допустимого доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі "Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії" Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення(п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Крім того, згідно вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Складення самої постанови про адміністративне правопорушення не може бути належним та допустимим доказом вчинення особою правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 є обґрунтованим, тому постанову серії ЕАО № 4680746 від 24.08.2021 року, якою притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, слід скасувати.

Окрім того, відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, серед іншого, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, - підлягає закриттю.

Згідно із ч. 1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 454,00 грн., а тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, понесені на його сплату.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів 2000 грн. витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ч.3 ст.132 КАС України).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 134 КАС України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно з ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За змістом ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, підставою для вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу є наявність договору про надання такої допомоги.

За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 викладено правову позицію, згідно якої на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18 Верховний Суд звернув увагу, що суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». За відсутності у тексті договору умов (пунктів) щодо порядку обчислення зазначених витрат, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.

У даному випадку на противагу вказаних положень позивачем та його представником не надано суду договір про надання правової допомоги. До матеріалів позовної заяви долучено лише витяг з такого договору. Однак, такий витяг не містить умов про порядок оплати послуг адвоката, визначення вартості послуг (погодинна оплата, гонорар тощо), більш того з даного витягу неможливо з`ясувати, у якій конкретно справі адвокатом надаються послуги клієнту. Наведене позбавляє суд можливості встановити, на яких умовах укладався договір про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Голубом Г.С., в який спосіб у ньому визначено порядок проведення розрахунків за надані послуги, яка вартість таких послуг тощо. Представлення ордеру на надання правової допомоги для цілей вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу не замінює самого договору, адже є лише документом, який підтверджує повноваження представника на участь у судовому процесі.

Крім цього, суд звертає увагу позивача на те, що суду не надано детального опису робіт, які здійснені адвокатом в межах надання правової допомоги, із зазначенням справи, у якій вони виконуються, часу роботи та ціни кожної окремої послуги. Натомість до матеріалів позовної заяви додано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 02.09.2021 року, згідно якого ОСОБА_1 та адвокат Голуб Г.С. узгодили, що вартість наданих правових послуг становить 2000 грн. і роботи, без конкретизації виду і обсягу таких, виконані адвокатом відповідно до договору про надання правової допомоги №141 від 30.08.2021 року. Попри це, із наданого витягу з договору про надання правової допомоги №141 слідує, що такий договір укладався 31.08.2021 року. Наведене свідчить про наявність істотних суперечностей у поданих документах, якими обгрунтовуються підстави для стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, а тому, такі підстави не можна вважати доведеними.

Зважаючи на вищевикладене, суд доходить переконання про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачів 2000 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 205, 241-246, 255, 286,295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора батальйону №2 роти №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Мацюка Юрія Володимировича (м. Львів, вул. Перфецького, 19), Управління патрульної поліції у Львівській області (м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови серії ЕАО № 4680746 від 24.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити частково.

Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4680746 від 24.08.2021 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, скасувати.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, - закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.11.2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ).

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області (м. Львів, вул. Перфецького, 19).

Відповідач: Інспектор батальйону №2 роти №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Мацюк Юрій Володимирович (м. Львів, вул. Перфецького, 19).

Cуддя Величко О.В.