Справа № 240/3912/21
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м. Житомир справа №240/3912/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Майстренко Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, Комісії з припинення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправним розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області від 11.02.2021 №30-к про його звільнення з посади головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації;

- поновити його на посаді головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації;

- стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу "приблизно у сумі 8287,13 грн. на момент подання позову та до моменту постановлення рішення за період розгляду справи".

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву Коростенська районна державна адміністрація Житомирської області просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що позивач був звільнений 11.02.2021. На той момент у Коростенській районній державній адміністрації Житомирської області були відсутні вакантні посади. Також позивачем не наведено жодних доказів, які б підтверджували наявність у нього переважного права, передбаченого КЗпП України, на залишення на роботі. Новий штатний розпис Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області був затверджений першим заступником голови Житомирської обласної державної адміністрації та введений в дію розпорядженням голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області 22.02.2021, тобто після звільнення позивача, яке відбулося 11.02.2021.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що наказом керівника апарату Народицької районної державної адміністрації від 12.01.2021 №2-К "Про попередження працівників апарату районної державної адміністрації Житомирської області про наступне вивільнення" головному спеціалісту з питань персоналу апарату районної державної адміністрації Кравчук Л.І. наказано: попередити працівників апарату районної державної адміністрації про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією та забезпечити дотримання вимог чинного законодавства, згідно з додатком, що додається; інформувати Овруцьку районну філію Житомирського обласного центру зайнятості про наступне вивільнення працівників апарату райдержадміністрації у зв`язку з реорганізацією, відповідно до вимог чинного законодавства; підготувати та вручити персональне письмове попередження про наступне вивільнення працівників апарату райдержадміністрації, які підлягають звільненню 11.02.2021.

Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 11.02.2021 №30-к звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" 12.02.2021 у зв`язку із реорганізацією Народицької районної державної адміністрації Житомирської області.

При цьому, розпорядженням голови районної державної адміністрації Коростенської районної державної адміністрації від 08.02.2021 №20-К "Про ведення в дію штатного розпису апарату районної державної адміністрації" затверджено та введено в дію з 01.01.2021 штатний розпис апарату районної державної адміністрації з чисельністю працівників - 14 одиниць.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації Коростенської районної державної адміністрації від 22.02.2021 №54-К "Про ведення в дію штатного розпису апарату районної державної адміністрації" затверджено та введено в дію з 22.02.2021 штатний розпис апарату районної державної адміністрації з чисельністю працівників - 38 одиниць; втратило чинність розпорядження голови районної державної адміністрації від 08.02.2021 №20-к "Про введення в дію штатного розпису апарату районної державної адміністрації".

Вважаючи звільнення із займаної посади протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 5 Закону України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України "Про державну службу") встановлено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Разом з тим, правові підстави припинення державної служби на цей час регулюються виключно розділом IX "Припинення державної служби" Закону.

Згідно зі статтею 87 Закону України "Про державну службу" (у редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного розпорядження) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Отже, положеннями статті 87 Закону України "Про державну службу" визначено підстави та порядок припинення державної служби у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, а також виключено обов`язок суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби.

Частиною третьою статті 87 Закону України "Про державну службу" встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Вказані норми закону неконституційними не визнавалися, тобто зазначені норми дають керівнику державного органу певну ступінь свободи у прийнятті рішення та наділяють його дискреційними повноваженнями.

Під дискреційним повноваженням розуміється таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Дискреційними повноваженням є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може" (постанова ВС від 30.07.2020 справа № 826/10085/16).

З огляду на системний аналіз положень Закону України "Про державну службу", який є спеціальним законом, що регулює статус державного службовця, встановлено право за рішенням суб`єкта призначення, а не його обов`язок, щодо переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на момент винесення оскаржуваного розпорядження від 11.02.2021 №30-к та звільнення позивача з державної служби застосовується виключно те законодавство, яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Системний аналіз наведених положень свідчить про те, що звільнення з посади у разі ліквідації державного органу не містить положень щодо обов`язку пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду саме державної служби.

Так, 02.02.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" (далі - Закон № 378-ІХ), яким, зокрема, внесено зміни до статей 43-1 та 49-2 Кодексу законів про працю України.

Частиною шостою статті 49-2 Кодексу законів про працю Україні (далі - КЗпП України) передбачено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням, зокрема, таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Згідно з абзацом восьмим частини першої статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу": керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15 за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Пунктом 8 частини другої статті 3 Закону України "Про державну службу" встановлено, що на державних службовців інших державних органів поширюється дія цього Закону.

Отже, під час звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу", положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України та статті 38 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" не застосовуються.

Суд ще раз наголошує, що статтею 87 Закону України "Про державну службу" не передбачено положення про те, що звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої цієї статті Закону має здійснюватися з обов`язковим переведенням його на іншу роботу.

Окрім того, відповідачем надані докази в підтвердження того, що на момент звільнення позивача у Коростенській районній державній адміністрації були відсутні вільні вакантні посади, а введені з 22.02.2021 року нові посади були запропоновані працівникам, які мають гарантії при прийнятті на роботу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване розпорядження було прийнято правомірно.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Викладене свідчить, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

У даному випадку суд встановив, що позивач звернувся із позовом, оскільки вважає, що його протиправно позбавлено можливості реалізувати надане та гарантоване йому державою право на працю державного службовця, оскільки звільнено безпідставно.

Проте, зважаючи на досліджені судом матеріали справи та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що розпорядження голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області №30-к від 11.02.2021 "Про звільнення ОСОБА_1 " прийнято відповідно до норм чинного на той момент законодавства, з дотриманням процедури звільнення.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (с. Латаші, Народицький район, Житомирська область, 11423, РНОКПП НОМЕР_1 ) до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області (вул. Грушевського, 60/2, м. Коростень, Житомирська область, 11500, ), Комісії з припинення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області (вул. Грушевського, 60/2, м. Коростень, Житомирська область, 11500, ) про визнання протиправним розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України.

Повне судове рішення складене 02.11.2021.

Суддя Н.М. Майстренко