Справа № 640/25778/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року м. Київ № 640/25778/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "Спутнік-Крим" (03179, м. Київ, вул. Верховинна, 91, )

до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, )

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "НВО "Спутнік-Крим" (далі - позивач, ТОВ «НВО «Спутнік-Крим») з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 08.11.2019 № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.01.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі №640/25778/19.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з огляду на наявність всіх первинних документів, підтверджуючих реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом. Просить позов задовольнити у повному обсязі, а також встановити судовий контроль за виконанням відповідачем судового рішення.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 27.09.2019 по 03.10.2019 ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «НВО «Спутнік-Крим», за результатами якої складено акт перевірки від 10.10.2019 №133/26-15-05-04-05/39039742.

В ході перевірки контролюючим органом встановлено неправомірність документального оформлення взаємовідносин ТОВ «НВО «Спутнік-Крим» з ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ».

За результатами перевірки встановлено, зокрема, порушення ТОВ «НВО «Спутнік-Крим» вимог п. 44.1, п.44.2 ст. 44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток на суму 30991 грн.

08.11.2019 ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 38739 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 30991 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 7748 грн.

Вважаючи податкове повідомлення-рішення відповідача від 08.11.2019 № протиправним, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України), який набрав законної сили 01.01.2011.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 Податкового кодексу України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Як свідчать матеріали справи, у перевіреному періоді позивач мав господарські відносини з ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ».

22.08.2016 мж ТОВ «НВО «Спутнік-Крим» (замовником) та ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» (підрядник) укладено договір №566/7-9 на виконання підрядних робіт, згідно якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконати роботи зазначені в додатку до договору: роботи по прокладанню кабелів та монтаж обладнання на об`єкті замовника (будівництво житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями та об`єктами соціально-побутового призначення) по вул. Обухівській, 135-А у Святошинському районі м. Києва, а замовник зобов`язується оплатити вартість робіт, згідно умов даного договору.

На підтвердження взаємовідносин із вказаним контрагентом позивачем надано копії таких документів: договірна ціна; локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1; акт передачі матеріалів в монтаж по договору №566/7-9 від 25.08.2016; довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за вересень 2016 р.; підсумкова відомість ресурсів; податкову накладну №78 від 30.09.2016 з доказами її реєстрації; платіжне доручення №1353 від 19.10.2016 на суму 89154 грн.

30.08.2016 мж ТОВ «НВО «Спутнік-Крим» (замовником) та ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» (підрядник) укладено договір №562/11-9 на виконання підрядних робіт, згідно якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобов`язання виконати роботи зазначені в додатку до договору: роботи по прокладанню кабелів та монтаж обладнання на об`єкті замовника (житлово-офісний комплекс з вбудованими приміщеннями та підземний паркінг) по вул. Возз`єднання, 21-В у Дніпровському районі м. Києва, а замовник зобов`язується оплатити вартість робіт, згідно умов даного договору.

На підтвердження взаємовідносин із вказаним контрагентом позивачем надано копії таких документів: договірна ціна; локальний кошторис на будівельні роботи №2-1-1; акт передачі матеріалів в монтаж по договору №562/11-9 від 30.08.2016; довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати; акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2016 року; податкову накладну №79 від 30.09.2016 з доказами її реєстрації; платіжне доручення №1350 від 18.10.2016 на суму 57450 грн.

За поясненнями позивача, роботи по вказаним договорам виконанні на виконання умов договорів від 14.08.2016 №566/7 та від 17.08.2016 №562/11, укладеними з замовником ТОВ «Укрбуд Інвест».

Водночас, суд наголошує, що в акті перевірки зазначено таку інформацію по контрагенту позивача.

Основний вид діяльності ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» - неспеціалізована оптова торгівля (КВЕД 46.90).

Згідно звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма Д4): за 2016 рік не подано, що унеможливлює визначити за перевірений період кількість працівників.

Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва за 12 місяців 2016 року не подано, тому визначити балансову вартість основних засобів неможливо.

Остання звітність з податку на додану вартість подана за жовтень 2016 року.

Свідоцтво платника ПДВ від 01.10.2015 № 200233858 анульовано

Відповідач зазначив, що операції ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» неможливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів, а також основних засобів, що економічно необхідні для виконана такої діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської економічної діяльності, враховуючи той факт, що ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» не володіє основними засобам та надавало послуги іншим суб`єктам господарювання на загальну суму ПДВ 2 846 268 грі з наступною номенклатурою: малярні роботи, субпідрядні роботи, виконання робіт технічного обслуговування санітарії, ремонтні роботи, виконання робіт з влаштування зовнішніх мереж зливової каналізації, виконання робіт з прокладки господарчо-побутового водопроводу, монтаж системи внутрішнього водопостачання і водовідведення, монтаж магістралі водопроводу, ремонтні роботи по влаштуванню ізоляції (ремонт бака гаряч води), облицювання підлоги керамічною плиткою, реконструкція даху будівлі тощо. Відповідні товарні послуги з експлуатації, основних засобів за даними Єдиного реєстру податкових накладних не придбавалися.

Враховуючи неможливість відстеження ланцюга постачання до виконавця послуг контролюючим органом встановлено нереальність фактичного здійснення операцій, щодо надання послуг на адресу ТОВ «НВО «Спутнік-Крим» від ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ».

Крім того, до Єдиного реєстру судових рішень внесено вирок Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 справа № 522/15012/17, згідно якого керівника та засновника ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України:

«ОСОБА-2, діючи умисно, не маючи наміру займатись підприємницькою діяльністю, переслідуючи корисливу мету на отримання грошової винагороди, достовірно знаючи, що юридична особа створюється з метою прикриття незаконної діяльності, в травні 2016 року, за пропозицією невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, на ім`я ОСОБА-6 надав згоду та придбав на своє ім`я фіктивне підприємств ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» (код 39938953) без фактичної мети здійснювати фінансово-господарську діяльність вказаного підприємства...

23.05.2016 ОСОБА-2, перебуваючи у районі залізничного вокзалу у Приморському районі м. Одеси, бажаючи одержати винагороду за пособництво у придбанні фіктивного суб`єкта підприємницької діяльності, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно та достовірно знаючи, що діяльність ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» буде здійснюватися з метою прикриття незаконної діяльності, яка виражається у здійсненні безтоварних операцій, оформлення фіктивних угод без наміру їх подальшого виконання, підписав, заздалегідь підготовлені невстановленою особою документи, а саме договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» від 23.05.2016, статут ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» та протокол № 2 загальних зборів учасників ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» від 23.05.2016, згідно яких ОСОБА-2 став одноосібним власником ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» з часткою у розмірі 100% (сто) відсотків статутного капіталу. Вищезазначені документи були надані ОСОБА-2 невстановленою слідством особою. Крім цього, на прохання невстановленої слідством особи, 24.05.2016 ОСОБА-2 підписав довіреність, якою уповноважив ОСОБА-4 представляти його інтереси в державних установах, підприємствах організаціях, з питань пов`язаних із державною реєстрацією ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ».

Після підписання всіх статутних та інших документів ОСОБА-2 передав невстановленій слідством особі, яка супроводжувала ОСОБА-2 при підписанні документів з метою подальшої державної реєстрації змін, пов`язаних з придбанням ним ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ».

На підставі підписаних ОСОБА-2 вищезазначених документів,25.05.2016 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» у Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області.

Крім того, ОСОБА-2, за вказівкою невстановленої особи прибув м. Києві та підписав документи щодо відкриття поточних рахунків № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 (українська гривня).

Після вчинення необхідних дій, які пов`язані з придбанням (перереєстрації підприємства, відкриття банківських рахунків, ОСОБА- 2 передав всі реєстраційні та інші документи ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» невстановленій особі на ім`я ОСОБА-6.

Таким чином, у травні 2016 року ОСОБА-2 став фактичним засновником директором ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ», при цьому фінансово - господарську діяльність підприємства не здійснював, документів по взаємовідносинам з підприємствами- контрагентами не підписував, товарів не поставляв, розрахунковими рахунками не керував, податкову звітність не складав, не підписував та до податкових органів не подавав і нікому цього не доручав.

Незаконна діяльність ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» полягала у тому, що невстановлені досудовим розслідуванням особи, використовуючи реквізити ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ» розрахункові рахунки та печатку підприємства, здійснювали незаконну діяльність, полягала в документальному оформленні, неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) на адресу підприємств - контрагентів, після чого, такі документи передавались замовникам «послуг» (підприємствам - вигодонабувачам) з метою уникнення від оподаткування, шляхом незаконного формування податкового кредиту з податку додану вартість та завищення валових витрат з податку на прибуток.

Так, ОСОБА-2, надавши згоду на придбання (перереєстрацію) на своє ТОВ «АЛЕТО СОЮЗ», підписавши реєстраційні документи та документи, необхідні відкриття розрахункових рахунків товариств, не збираючись вести їх фінансову господарську діяльність, пособничав невстановленим слідством особам у незаконній діяльності, а саме у придбанні фіктивного підприємства з метою прикриття незаконної діяльності.

Вказаним вироком ОСОБУ-2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Суд вважає такі висновки контролюючого органу законними та обґрунтованими, з огляду на таке.

Умовами реалізації права платника на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій замовника та виконавця для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи контролюючого органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.05.2020 у справі № 823/1538/16, адміністративне провадження № К/9901/37781/18.

Одночасно, наявність у платника податкової накладної є обов`язковою, але не вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту, адже правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг) із метою використання таких товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства, а не саме лише оформлення відповідних документів.

Формальна наявність договору, видаткових накладних, рахунків на оплату тощо, за встановлених у справі обставин, не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням фактичного виконання договірних відносин, і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій. Первинні документи, зокрема, податкові накладні, не можуть бути свідченням фактичного виконання операцій з поставки за наявності у справі обставин, які виключають можливість такої поставки між суб`єктами.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 15.05.2020 у справі № 823/1538/16, адміністративне провадження №К/9901/37781/18.

Суд також зазначає, що вимога статті 90 КАС щодо оцінки доказів у взаємному зв`язку та в сукупності вимагає при оцінці наданих позивачем документів взяти до уваги характер послуг, а також проаналізувати, чи могли контрагенти позивача такі послуги надати.

Надаючи оцінку вироку Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2017 справа № 522/15012/17, суд зазначає що згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №2а/0470/14206/12, відповідно до якого в силу вимог наведених норм податкові накладні виписані від імені підприємства та від особи, яка заперечує свою участь у створенні та діяльності цього підприємства, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, відповідно посвідчувати факт придбання товарів.

Тому, суд не може залишити поза увагу вказану вище обставину, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Аналогічний правовий висновок неодноразово викладений також у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 29,03.2017 № 21- 165а16 у справі № 826/11082/14, від 14.06.2016 у справі № 826/14268/14, від 22.11.2016 21- 2430а16 у справі № 826/11397/14, від 14.03.2017 у справі № 826/757/13-а тощо.

Окрім того, зазначені обставини, дають підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування позивачем податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, видані контрагентом, діяльність якого мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені особи, яка заперечила свою участь у його діяльності, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до визначених пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрат є безпідставними.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.01.2018 у справі № 2а-7075/12/2670, де зазначено, зокрема наступне: «Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які встановили, що всі первинні документи контрагента позивача є неналежними, оскільки вони підписані особою, який значився як засновник та директор товариства, проте фактично ніякого відношення до вказаного підприємства не має, фінансово-господарською діяльністю не займається, адміністративно-розпорядчі функції керівника підприємства не виконує, що встановлено в межах розслідування кримінальної справи, порушеної за фактом вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 1 та ч. 3 ст. 358 КК України». (Така ж позиція викладена в постанові Верховного суду від 23.01.2018 року у справі № 826/7047/13-а).

Таким чином, факт отримання позивачем послуг від контрагента не підтверджено належними первинними документами, які б розкривали зміст операції та рух активів у процесі її здійснення, що є обов`язковою умовою для визнання господарських операцій товарними.

Як встановлено приписами Податкового кодексу України, підставами для віднесення до складу сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, якщо вона спричинила реальні зміни майнового стану платника податків. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Вищевикладене узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 19.05.2020 у справі № №813/2488/14, адміністративне провадження №К/9901/19273/18.

Також, суд зазначає, що Верховний Суд у постановах від 07.11.2019 у справі №440/422/19 та від 20.12.2019 у справі №826/16776/18 зазначив, що наявність у платника податку первинних документів, які не мають дефекту форми, не є безумовною підставою для визнання за платником податку права на податковий кредит. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Відтак, оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення конкретних фактичних обставин справи, врахувавши ненадання усіх документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують здійснення такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх виконання, відсутність у контрагента матеріально-технічної можливості здійснювати обумовлені домовленістю із позивачем зобов`язання, у сукупності із виявленими фактами фіктивної діяльності контрагента, суд приходить до висновку про те, що надані позивачем документи не підтверджують надання послуг на користь позивача, що унеможливлює розцінювати їх як належні, достатні та достовірні докази придбання позивачем обумовленими господарськими договорами послуг.

Таким чином, оскільки позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факт реальної зміни матеріального та грошового стану контрагента, а первинні документи, які надані до суду, свідчать лише про факт оформлення господарської операції для заниження бази оподаткування позивача, суд приходить до висновку про правомірність висновків контролюючого органу викладених в акті перевірки.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд вважає, що відповідач при винесені оскаржуваних податкових повідомлень-рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно та своєчасно, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що не підлягають скасуванню.

Одночасно, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Питання розподілу судових витрат, відповідно до норм статті 139 КАС України, судом не вирішується з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «НВО «Спутнік-Крим».

Керуючись статтями 6, 72-77,241-246, 250, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО "Спутнік-Крим" (03179, м. Київ, вул. Верховинна, 91, ) до Головного управління Державної податкової служби у м.Києві (04116, м. Київ, вул.Шолуденка 33/19, ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, - відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська