Справа № 200/6404/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року справа №200/6404/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 р. у справі № 200/6404/21 (головуючий І інстанції суддя Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшли позовні вимоги ОСОБА_1 (далі - позивач) до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 1, Торецьке ОУ ПФУ), в яких позивач просила:

- визнати протиправними дії Торецького ОУ ПФУ щодо перерахунку їй довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року в розмірі 60%;

- зобов`язати Торецьке ОУ ПФУ перерахувати її довічне грошове утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року у розмірі 90%;

- вирішити питання судових витрат (т. 1 а.с. 2-5).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 200/6404/21 у задоволенні позову відмовлено (т. 2 а.с. 54-58).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 03 березня 2014 року у справі № 2а/225/29/2014 їй встановлено 90 відсотків довічного грошового утримання від заробітної плати працюючого судді. Отже, оскільки вона призначена на посаду судді до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 1402, то зберігає визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день його призначення.

Вважає, що з врахуванням положень ч. 3 ст. 141 Закону України № 2453 в редакції Закону № 192 має право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач є громадянкою України, в період з 11 квітня 1976 року по 24 грудня 2001 року обіймала посаду судді Дзержинського міського суду Донецької області, про що свідчать посвідчення про обрання народним суддею від 12 квітня 1976, постанова Верховної Ради України від 29 листопада 2001 року № 2872-ІІІ «Про звільнення суддів», наказ Донецького обласного управління юстиції від 24 грудня 2001 року № 468 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Позивач є суддею у відставці, що підтверджено посвідченням (т. 1 а.с. 36).

Позивач перебуває на обліку в Торецькому ОУ ПФУ, де отримує довічне грошове утримання судді у відставці.

Довічне грошове утримання судді у відставці, яке отримувала позивач на час виникнення спірних правовідносин, становило 90% суддівської винагороди працюючого судді, про що, зокрема, свідчить рішення Торецького ОУ ПФУ про перерахунок пенсії від 17 лютого 2020 року № 36.

26 лютого 2020 року на підставі рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області видало довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 04-253.

За змістом цієї довідки суддівська винагорода, яка враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , станом на 18 лютого 2020 року становить 104 049,00 грн., в тому числі:

посадовий оклад - 63 060,00 грн.;

доплата за вислугу років 60% - 37 836,00 грн.;

доплата за перебування на адміністративній посаді в суді 5% - 3 153,00 грн. (т. 1 а.с. 10).

03 березня 2020 року позивач звернулася до Торецького ОУ ПФУ з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації у Донецькій області від 26 лютого 2020 року № 04-253.

13 травня 2020 року Торецьке ОУ ПФУ прийняло рішення № 352 «Про перегляд рішення № 281 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці», яким відмовило позивачу у проведенні перерахунку.

Позивач не погодилась з цим рішенням та оскаржила його в судовому порядку.

10 листопада 2020 року Донецькій окружний адміністративній суд ухвалив рішення у справі № 200/8794/20-а, яким позов позивача задовольнив; визнав протиправним та скасував рішення Торецького ОУ ПФУ від 13 травня 2020 року № 352 року про перегляд рішення № 281 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці згідно із заявою від 03 березня 2020 року; зобов`язав Торецьке ОУ ПФУ здійснити позивачу як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 26 лютого 2020 року № 04-253, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Рішення суду набрало законної сили 04 лютого 2021 року.

15 лютого 2021 року на виконання рішення суду Торецьке ОУ ПФУ прийнято рішення № 36 про перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Відповідач 1 провів перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 26 лютого 2020 року № 04-253, починаючи з 19 лютого 2020 року.

При цьому відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зменшений з 90% до 60% суддівської винагороди працюючого судді.

У відповідь на звернення позивача листом від 09 квітня 2021 року № 163-157/Д-02/8-0582/21 Торецьке ОУ ПФУ повідомило про проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на виконання рішення суду у справі № 200/8794/20-а (т. 1 а.с. 33).

Вважаючи протиправними дії Торецького ОУ ПФУ, які полягали у зменшенні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 60% суддівської винагороди, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір у цій справі, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею ст. 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402).

За приписами ч. 1 ст. 142 Закону № 1402 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 ст. 142 Закону № 1402).

Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 зазначив, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016.

Так, в абз. 2 п. 3 мотивувальної частини цього рішення Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Ч. ч. 4, 5 ст. 142 Закону № 1402 передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону № 1402 базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 були передбачені особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

П. 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453 «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453).

Згідно з п. 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453.

Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких інших законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07 листопада 2019 року, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402.

Відповідно до п. 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 встановлений розмір посадового окладу судді, який з 1 січня 2020 року становить: а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

П. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 у справі № 2-р/2020 п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402, визнано таким, що не відповідає Конституції України.

В п. п. 16, 17 рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абз. 4 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абз. 5, 6, пп. 2.2 п. 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013).

Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 638/12586/16-а та від 11 лютого 2020 року у справі № 200/3958/19-а, висловлював правову позицію, відповідно до якої правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Суд зазначає, що набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним. Відтак, такі правовідносини безпосередньо пов`язуються з дією закону. Тобто, якщо це один день (втрата чинності повністю чи в окремій частині закону за рішенням Конституційного Суду України з дня його ухвалення), то цей строк закінчується о 24 години 00 хвилини цього дня. Відповідно, з 00 годин 00 хвилин наступного дня, з дати ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України, до правовідносин, що регулюється таким законодавством застосовується норма, що відповідає Конституції України, вступила у силу і діє.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 Закон № 1402 не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Таким чином перерахунок, який просила здійснити позивач, обумовлений відновленням раніше порушених її прав з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020.

Отже, саме з 19 лютого 2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18 лютого 2020 року у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до ст. 135 та пп. 4 п. 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Аналогічний правовий висновок міститься у рішенні Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 620/1116/20, в якому суд зазначив, що з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Колегія суддів зазначила, що у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді саме з 19 лютого 2020 року, на наступний день після ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 2-р/2020.

Суд зазначає, що позивач при зверненні до відповідача з відповідною заявою та у своєму позові просив здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі ч. 4 ст. 142 Закону № 1402.

Як вже було зазначено вище, відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону № 1402, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, ч. 3 ст. 142 Закону № 1402 передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Ця норма неконституційною не визнавалась.

Вказаною нормою визначений іншій підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, ніж ті з яких виходила позивач.

З урахуванням права позивача на перерахунок грошового утримання та відповідного її волевиявлення щодо перерахунку на підставі ст. 142 Закону № 1402, до спірних правовідносин застосуванню підлягають саме норми Закону № 1402, а не вибірково з різних законів (Закону № 1402 та Закону № 2453).

Крім того, встановлення рівня суддівської винагороди має бути обумовлене єдиним статусом суддів. Наведений висновок підтверджується також позиціями Конституційного Суду України щодо розуміння суддівської винагороди (утримання) як гарантії незалежності суддів, що викладені у рішеннях від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Отже, перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453.

Ураховуючи принцип застосування однакових підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, відповідач діяв правомірно, застосовуючи під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача з 19 лютого 2020 року норми ч. 3 ст. 142 Закону № 1402.

Перевіривши дії Торецького ОУ ПФУ на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у спірних правовідносинах пенсійний орган діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно і розсудливо.

Таким чином вимоги позивача про визнання протиправними дій Торецького ОУ ПФУ щодо перерахунку позивачу довічного грошового утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року в розмірі 60% не підлягають задоволенню.

Вимога позивача про зобов`язання Торецького ОУ ПФУ перерахувати позивачу довічне грошове утримання судді у відставці з 19 лютого 2020 року у розмірі 90% має похідний характер від вимоги про визнання протиправними дій пенсійного органу, а тому також не підлягає задоволенню.

При здійсненні позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем чинне законодавство не порушено, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Зазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеному у постанові від 06.10.2021 у справі № 380/5074/20.

Тому у задоволенні позову слід відмовити повністю, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Суд звертає увагу позивача на те, що у випадку якщо позивач не згоден з визначенням його стажу судді, він має право звернутись до суду за останнім місцем роботи із заявою про видачу оновленого розрахунку з подальшим його наданням до органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

І відповідачем доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскарженого судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 315, п. 4 ч. 1 ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 р. залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 р. у справі № 200/6404/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 3 листопада 2021 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Сіваченко

Е.Г. Казначеєв