Справа № 160/11031/21
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Мартіросян Г.А.,
ВСТАНОВИВ:
06.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач, з урахування уточнень від 06.08.2021 року, просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОКПП НОМЕР_1 періоди роботи з 04.03.1983 року по 10.09.1984 року, з 25.10.1991 року по 31.08.1992 рік, з 01.09.1992 року по 06.10.1992 року до загального страхового стажу та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОКПП НОМЕР_1 пенсію за віком з дня подачі заяви про призначення пенсії, 24.03.2021 року, враховуючи зараховані до загального страхового стажу періоди роботи.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 06.07.2021 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 07.07.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення незаконним, зобов`язання вчинити певні дії, було залишено без руху на підставі ст.ст.161, 169, 171 КАС України та зобов`язано позивача у п`ятиденний строк, який обчислюється з дня отримання ним даної ухвали, усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду уточненої позовної заяви у відповідності до кількості учасників справи, в якій викласти свої вимоги щодо предмета спору, згідно вимог ст.5, п. 4 ч.5 ст. 160, ст. 161, ст.245 КАС України та їх обґрунтування у відповідності до положень закону та із урахуванням висновків суду та доказів, що підтверджують виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням та відповідно наданням до суду доказів, що підтверджують вказані обставини; доказів, що підтверджують виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням та відповідно наданням до суду доказів, що підтверджують вказані обставини, згідно положень п.п.4,5 ст. 160 КАС України; відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; відповідно до п.8 ч.5 ст.160 КАС України зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів по справі.
Ухвалою суду від 21.07.2021 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 07.07.2021 року на п`ять днів з дня отримання копії ухвали суду.
Позивачем, у строк визначений у вказаній вище ухвалі суду усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 03.09.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 03.09.2021 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, а саме копії:
- пенсійної справи позивача;
- заяву позивача про призначення пенсії за віком разом із додатками;
- відомості (інформацію) щодо підстав незарахування спірного періоду та інші наявні докази щодо суті спору.
30.09.2021 року від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на адміністративний позов разом із додатковими доказами по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 02.11.2021 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 09.09.2020 року подала заяву до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії за віком.
Згідно листа про відмову у призначенні пенсії відділу з питань перерахунків пенсій №3 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачу було відмовлено у призначенні пенсії з таких підстав: відповідно до пункту 1 статті 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з січня 2020 року по 31 грудня 2020 - не менше 27 років, страхового стажу: з січня 2020 року по 31 грудня 2020 - не менше 27 років.
Вказує, що Пенсійним органом не зараховані до страхового стажу такі періоди її роботи: з 04.03.1983 р. по 10.09.1984 р. - відсутня печатка на запису про звільнення, з 25.10.1991 року по 31.08.1992 року - печатка після звільнення не читається, з 02.01.1998 року по 30.05.2000 року відсутній наказ та дата про звільнення. Безпосередній страховий стаж становить 23 роки 10 місяців 7 днів.
У подальшому позивачем були надані уточнюючі довідки за періоди її роботи з 04.03.1983 року по 10.09.1983 року, які первісно не було зараховано до страхового стажу.
Згідно до відповіді на звернення позивача від 12.03.2021 року не враховано період з 25.10.1991 року по 31.08.1992 року, у який ОСОБА_1 працювала у Комбінаті громадського харчування Індустріального району, тому що запис про звільнення завірено печаткою з нечітким відбитком, тобто неможливо визначити, чи збігається запис про реорганізацією підприємства із печаткою, якою завірено запис про звільнення. Отримати довідку за цей період не можливо, так як Орендне підприємство «Комбінат громадського харчування» Індустріального району не здало документи до архівної установи.
Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 22.06.2021 року № 09 було відмовлено у призначенні пенсії за віком позивачу не враховані періоди: з 04.03.1983 року по 10.09.1984 року - відсутня печатка на записі про звільнення, з 25.10.1991 року по 31.08.1992 року, печатка після запису про звільнення не читається, 01.09.1992 року по 06.10.1992 року - в номері наказу на звільнення виправлення.

На думку позивача, відповідачем було неправомірно відмовлено у зарахуванні періодів її роботи з 04.03.1983 року по 10.09.1984 року, з 25.10.1991 року по 31.08.1992 рік, з 01.09.1992 року по 06.10.1992 року до загального страхового стажу, оскільки стаж роботи підтверджено трудовою книжкою, записи у якій узгоджуються між собою.

Позивач вказує, що відповідач, приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії від 22.06.2021 року за №09, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, чим порушив його права на пенсійне забезпечення.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач, посилаючись на норми законодавства України, зазначив, що відповідно до заяви від 14.06.2021 року позивачки, щодо звернення з питання пенсійного забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком від 22.06.2021 року.

Вказують, що пенсійний вік, визначений пунктом 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 59 років 6 місяців.

Необхідний страховий стаж, визначений у статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 27 років.

На момент звернення страховий стаж позивача становив - 23 роки 10 місяців 7 днів.

Згідно пункту 2 зазначеної статті, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років.

Згідно ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж до набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є трудова книжка.

Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (із змінами), основним документом, що підтверджує стаж роботи (далі-Порядок), є трудова книжка.

Згідно п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, та інші документи, які містять відомості.

Пенсійний орган вказує, про те, що неможливо зарахувати до страхового стажу такі періоди роботи:

- з 04.03.1983 року по 10.09.1984 року - відсутня печатка на записі про звільнення;

- з 25.10.1991 року по 31.08.1992 року - печатка після запису про звільнення не читається;

- з 01.09.1992 року по 06.10.1992 року - в номері наказу про звільнення виправлення.

Для зарахування вищезазначених періодів позивачу було запропоновано надати уточнюючі довідки з місця роботи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діє в межах повноважень, згідно діючого законодавства.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.

14.06.2021 року ОСОБА_1 подала до Головного управління заяву про призначення пенсії за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачем, до заяви про призначення пенсії від 14.06.2021 року, були долучені такі документи: паспорт громадянина України, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, трудова книжка та заява про спосіб виплати пенсії.

Додатково були долучені копія довідки від 19.02.2021 року №3.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, НОМЕР_2 , заповненої 30.09.1980 року, у розділі "Відомості про роботу" зазначені такі відомості:

- 04.03.1983 р. «Штамп «Днепропетровская автоколона №2191» Принята табельщиком на время отсутствия штатного работника. Приказ 371/к от 18.3.83 р.»;

- 10.09.1984 р. «Уволена по ст. 36 п.2 окончание строка договора»;

- 25.10.1991 р. «Принята в комбинат питания кассиром торгового зала ст. 1220/1206. Пр. 121к от 22.10.91 г.»;

- 15.11.1991 р. комбінат харчування перейменовано. Печатка «Орендне підприємства Комбінат Громадського харчування Індустріального району» Решение Индустриального РИК № 1545/7 от 15.11.91 г.»;

- 31.08.1992 року «Уволена в порядке перевода в государственный коммунальний производственно-торговый центр «Индустриальный» по согласованию между руководителями предприятий п.5 ст.36 КЗОТ Украины. Приказ №79к от 1.09.92 г.»;

- 01.09.1992 р. «Принята по переводу кассиром торгового зала столовой 1220. Приказ 1к от 01.09.92 г.»;

- 06.10.1992 р. «Уволена в порядке перевода на арендное предприятие» Металлурктрансремонт» по согласованию между руководителями предприятий. п.5 ст. 36 КЗОТИ Украины. Приказ №12к от 07.10.92 г.».

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначив, що, на її думку, у неї наявні всі правові підстави для призначення пенсії за віком, згідно положень ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року та змінами внесеними відповідно ст.26 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №2148-VІІІ від 03.10.2017 року.

Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 22.06.2021 року за №09 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком, з огляду на такі обставини:

«Пенсійний вік, визначений пунктом 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить - 59 років 6 місяців.

Необхідний страховий стаж, визначений статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 27 років.

На момент звернення страховий стаж позивача становить - 23 роки 10 місяців 7 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано такі періоди роботи позивача, а саме:

- з 04.03.1983 року по 10.09.1984 року, оскільки відсутня печатка на записі про звільнення;

- з 25.10.1991 року по 31.08.1992 року, оскільки печатка після запису про звільнення не читається;

- з 01.09.1992 року по 06.10.1992 року, оскільки в номері наказу про звільнення виправлення.

Для зарахування вищезазначених періодів позивачу було запропоновано надати уточнюючі довідки з місця роботи».

Таким чином, з викладених вище підстав, Пенсійним фондом було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком згідно її заяви від 14.06.2021 року.

Не погодившись із такими діями відповідача та вказаним вище рішенням Пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу періоди її роботи: з 04.03.1983 року по 10.09.1984 року, з 25.10.1991 року по 31.08.1992 року та з 01.09.1992 року по 06.10.1992 року на підставі записів її трудової книжки та відповідно відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх порушених прав на належне соціальне забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував такі обставини справи та положення чинного законодавства України.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону №1788-XII).

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Таким чином, слід зазначити, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вказувати щодо відсутності трудового стажу позивача за спірний період.

Відповідно до пунктів 2 і 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, в т.ч. і профспілкові квитки.

Аналогічний висновок вказаний в постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18).

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України частиною першою статті 46 Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо зарахування періодів роботи до страхового стажу.

Дослідивши матеріали справи, встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивача, серія НОМЕР_3 , копія якої міститься у матеріалах справи, позивач працювала:

- 04.03.1983 р. «Штамп «Днепропетровская автоколона №2191» Принята табельщиком на время отсутствия штатного работника. Приказ 371/к от 18.3.83 г.»;

- 10.09.1984 р. «Уволена по ст. 36 п.2 окончание строка договора»;

- 25.10.1991 р. «Принята в комбинат питания кассиром торгового зала ст.1220/1206. Пр. 121к от 22.10.91 г.»;

- 15.11.1991 р. комбінат харчування перейменовано. Печатка «Орендне підприємства Комбінат Громадського харчування Індустріального району» Решение Индустриального РИК № 1545/7 от 15.11.91 г.»;

- 31.08.1992 року «Уволена в порядке перевода в государственный коммунальний производственно-торговый центр «Индустриальный» по согласованию между руководителями предприятий п.5 ст.36 КЗОТ Украины. Приказ №79к от 1.09.92г»;

- 01.09.1992 р. «Принята по переводу кассиром торгового зала столовой 1220. Приказ 1к от 01.09.92 г.»;

- 06.10.1992 р. «Уволена в порядке перевода на арендное предприятие» Металлурктрансремонт» по согласованию между руководителями предприятий. п.5 ст.36 КЗОТИ Украины. Приказ №12к от 07.10.92 года».

Згідно матеріалів справи, встановлено, що, відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, з підстав недостатнього трудового стажу, відповідач не посилається на його відсутність, а на неможливість прочитати печатку підприємства, на відсутність печатки на записі про звільнення та наявність виправлень в номері наказу на звільнення, у зв`язку із чим на їх думку неможливо зарахувати спірний період роботи позивача до страхового стажу її роботи.

Таким чином, Пенсійним органом встановлено, що вказані вище записи внесено з порушенням Інструкції.

Дослідивши докази по справі, встановлено, що дійсно наявні певні недоліки щодо заповнення трудової книжки позивача, проте, такі недоліки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Слід вказати, що внаслідок вказаних Пенсійним органом недоліків щодо заповнення (оформлення) трудової книжки, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

З огляду на зазначене, суд не вбачає правомірними дії відповідача щодо незарахування спірного періоду роботи позивача до загального (страхового) стажу для призначення пенсії за віком.

Таким чином, недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

Також, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 року у справі № 307/541/17 (адміністративне провадження № К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Також, слід вказати, що відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Суду не було надано доказів щодо підтвердження/непідтвердження трудового стажу позивача, здійсненого органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Крім цього, суду зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018 року.

Також суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Крім того, суд враховує вимоги пункту 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, надає, зокрема, допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Відповідачем не надано суду доказів надання позивачу допомоги в одержанні відсутніх документів для зарахування стажу його роботи у спірні періоди.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Фактично, суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на вищезазначене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та з урахуванням положень ч.2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №09 від 22.06.2021 року «Про відмову в призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до її заяви від 14.06.2021 року.

Щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального (страхового) стажу позивача спірного періоду, слід зазначити про таке.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частин другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Також, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011 року (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати позивачу до страхового стажу для призначення пенсії за віком такі періоди її роботи, а саме: з 04.03.1983 року по 10.09.1984 року, з 25.10.1991 року по 31.08.1992 рік, з 01.09.1992 року по 06.10.1992 року, з урахуванням висновків суду.

Щодо вимог позивача про призначення та виплату пенсії.

Відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України «Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів» від 10.05.2006 року №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених законом заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, виходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.

Слід зазначити, що до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.

З метою ефективного та повного захисту прав позивача, слід відповідно до частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №09 від 22.06.2021 року «Про відмову в призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до її заяви від 14.06.2021 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком такі періоди її роботи з 04.03.1983 року по 10.09.1984 року, з 25.10.1991 року по 31.08.1992 рік, з 01.09.1992 року по 06.10.1992 року, з урахуванням висновків суду; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14.06.2021 року, з урахуванням висновків суду.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Рисовський проти України (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу доброго врядування.

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах Beyeler v. Italy № 33202/96, Oneryildiz v. Turkey № 48939/99, Moskal v. Poland № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria № 30985/96).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані позовні вимоги щодо протиправної відмови Пенсійного фонду у призначення їй пенсії за віком, згідно поданої позивачем заяви про призначення пенсії від 14.06.2021 року.

За вказаних обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №09 від 22.06.2021 року «Про відмову в призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до її заяви від 14.06.2021 року; в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком такі періоди її роботи з 04.03.1983 року по 10.09.1984 року, з 25.10.1991 року по 31.08.1992 рік, з 01.09.1992 року по 06.10.1992 року, з урахуванням висновків суду та в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14.06.2021 року, з урахуванням висновків суду.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 681,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення незаконним, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №09 від 22.06.2021 року «Про відмову в призначенні пенсії», яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до її заяви від 14.06.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії за віком такі періоди її роботи з 04.03.1983 року по 10.09.1984 року, з 25.10.1991 року по 31.08.1992 рік, з 01.09.1992 року по 06.10.1992 року, з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14.06.2021 року, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 681,00 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 02.11.2021 року.

Суддя В.В. Ільков