Справа № 308/13929/21
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 листопада 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Тимко М.В.,
перекладача Уллах Ірфан,
представника позивача .Кудренка В.О.
відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),
представника відповідача адвоката Галамби М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород, адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про примусове видворення за межі території України, -
Позивач, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про примусове видворення за межі території України.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач - ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) 05 жовтня 2021 року о 16.00 год. в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України із Словаччини, який 02 жовтня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 375 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску, з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб.
Своїми діями порушив вимоги ст.ст. 9,12 Закону України «Про державний кордон», та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Вказує, що на момент затримання, документи, що посвідчують особу та законність перебування на території України у відповідача були відсутні.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.10.2021 року відповідача було затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В ході роботи з відповідачем, його особу було встановлено по оригіналу закордонного паспорту № НОМЕР_2 , виданий 21.12.2020 року, дійсний до 20.12.2025 року.

Також позивач вказує, що в ході роботи з відповідачем було встановлено, що його на підставі службової записки завідувача підготовчого відділення центру по роботі із студентами та обдарованою молоддю ОСОБА_3 листа Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» від 07.10.2021 № 08-11/2266 та наказу № 046- ф.а., з навчального закладу відраховано.

Згідно листа Управління ДМС України в Полтавській області від 08.10.2021 № 5301.3-11821/53.3-21. за клопотанням Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» посвідку на тимчасове проживання в Україні, рішенням № 456 - скасовано.

Зауважує, що на сьогоднішній день, підстав для законного перебування на території України, передбачених вимогами ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідач не має, а незаконне перетинання ним державного кордону України в Словацьку Республіку свідчить про те, що він порушивши вимоги законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і відповідно до вимог ст. 29 цього ж Закону, підлягає примусовому видворенню.

З урахуванням наведено, беручи до уваги, що відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось у незаконному перетинанні державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб, скористався своїм правом перебувати на території України з метою потрапити до країн Європейського Союзу, оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, та надавали право перетинати державний кордон були відсутні, з навчального закладу відрахований та посвідку на тимчасове проживання в Україні скасовано, тобто Україну використав як транзитну країну, в зв`язку з чим будь які законні підстави перебувати на території України відсутні, відповідач просить суд примусово видворити за межі території України громадянина Ісламської Республіки Пакистан, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, зазначив, що підстав для законного перебування відповідача на території України немає, останній незаконно перетнув державний кордон України, чим вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, а відтак підлягає незаконному видворенню за межі території України.

Представник відповідача Галамба М.В. у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, зазначила, що відповідач прибув в Україну законним шляхом, був студентом навчального закладу, отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні, а його відрахування з навчання є незаконним.

Відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), у судовому засіданні підтримав думку свого представника, зазначив, що йому відомо про скасування його посвідки на тимчасове проживання в Україні та відрахування його з вузу де він навчався у м.Києві, однак , він не звертався до відповідних установ щодо оскарження прийнятих рішень та на даний час документів , які б надавали йому право перебувати на території України на законних підставах у нього немає Покинути Україну він немає можливості, мовою українською не воолодіє та офіційно ніде не працював.

Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За правилами ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Судом встановлено, що о 16 год. 00 хв. 05 жовтня 2021 року відповідач в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України із Словаччини, який 02 жовтня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 375 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску, з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб.

В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Дії громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) кваліфіковані за ч.2 ст.204-1 КУпАП.

Судом встановлено, що у відповідача відсутні документи, що, підтверджують законність його перебування на території України, що стверджується даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 05.10.2021 року.

Відповідач родичів на території України, які б могли надати йому допомогу у поверненні до країни походження, та достатніх коштів для повернення до країни походження не має.

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.10.2021 року відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), затримано з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, на строк один місяць, починаючи з часу фактичного затримання.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: даними протоколу про адміністративне затримання від 05.10.2021 року; даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 05.10.2021 року; даними рішення Ужгородського міськрайонного суду від 07.10.2021 року про затримання відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідач, ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має.

Згідно до п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно ч.3 ст.9 вищезазначеного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Згідно вимог ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення.

Частиною 4 ст. 30 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, та розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) прибув на територію України законним шляхом, та був зарахований слухачем підготовчого відділення центру по роботі із студентами та обдарованою молоддю Національного університету «Полтавська політехніка імені Ігоря Кондратюка» та отримав посвідку про тимчасове проживання на території України НА1077022.

Однак, згідно наказу проректора з наукової та міжнародної роботи Національного університету «Полтавська політехніка імені Ігоря Кондратюка» Сівіцької С. № 946 ф,а від 05.10.2021 року відповідача було відраховано зі складу слухачів.

Відповідно ), до рішення відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області № 456 від 08.10.2021 року, відповідачеві ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 скасовано посвідку на тимчасове проживання на території України.

Таким чином відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), втратив законні підстави для законного перебування на території України, передбачені ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має, документів, що дають йому право офіційно перебувати в Україні немає, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, коштів на повернення, внесення застави немає.

Відповідно до пунктів 2, 7, 10 Розділу І Загальних положень Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», що затверджена наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року, у цій Інструкції терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Представлені позивачем докази свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), реалізуючи свої права та свободи, міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до європейських країн, відповідач вибрав більш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що для досягнення своєї мети він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно пішов на вчинення правопорушення.

Факт незаконного перетинання відповідачем державного кордону України у Словацьку Республіку підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2021 року, копію якої долучено до матеріалів справи.

Крім того, суд враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

Немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), мав час та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Доказів поширення на відповідача ОСОБА_1 (IBAD YAHYA), дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України визначені статтею 288 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 1 ст.288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Крім цього, суд при ухваленні рішення, бере до уваги, що незаконний перетин відповідачем державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчить про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону а також вимоги вимоги ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яка передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що між Україною і Пакистаном відсутній договір про реадмісію, не має законних підстав для перебування на території України, у нього відсутні документи на право перебування на території України та відсутнє постійне місце проживання, порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, узгоджуються із встановленими судом обставинами та наведеними правовими нормами, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд вважає за можливе звернути рішення до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 246, 257,288 , 371 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , про примусове видворення за межі території України, задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені п. 3 ст. 288 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - громадянин Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду М.М. Крегул