Справа № 260/3915/20
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2021 року м. Ужгород№ 260/3915/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Рошко Л.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 - не з`явився;

за участі представника позивача - Андрейчука Олександра Михайловича;

відповідач: Державна податкова служба України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області - представник - Петрова Ольга Миколаївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, код ЄДРПОУ ВП 44106694), яким просить суд: "1. Відкрити провадження у даній справі; 2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.08.2020 р. № 0-0704 ГУ ДФС в Закарпатській області; 3. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.08.2020 р. № 0-0704 ГУ ДФС в Закарпатській області; 4. Стягнути з відповідача судові витрати по даній справі.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року було замінено відповідача - Головне управління ДПС у Закарпатській області на його правонаступника - Державну податкову службу України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області по даній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 12 серпня 2020 року на підставі статті 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 та статті 266 пункту 266.7 підпункту 266.7.2 Податкового кодексу України, позивача зобов`язано сплатити податок на нежитлову нерухомість, відмінну від земельної ділянки, в сумі 84194,45 грн та в сумі 2349,40 грн. Позивач вказує, що податковим органом не враховано, що об`єкти нерухомості, зокрема нежитлові приміщення - будівлі хлібзаводу, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємства, не є об`єктами оподаткування у розумінні приписів статті 266 Податкового кодексу України. Посилаючись на приписи статті 266 пункту 266.2 підпункту 266.2.2 підпункту "є" Податкового кодексу України, зазначає, що контролюючим органом помилково віднесено належну йому частину нежитлової будівлі до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг із сплати податку. Вважає, що належна позивачу частина нежитлових приміщень, а саме нежитлової будівлі виробничого будинку (хлібзаводу), як будівля промисловості не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону і податок на нерухоме майно на неї не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржувані рішення відповідача є протиправними.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти заявлених позовних вимог. Зазначає, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, було встановлено, що у власності позивача перебуває нежитлова будівля хлібзаводу, загальною площею 2017,6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 та будівля трансформаторної загальною площею 56,3 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Контролюючим органом було проаналізовано діяльність позивача та функціональне призначення будівель. Відповідно до статті 266 пункту 266.1 підпункту 266.1.1 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка (стаття 266 пункт 266.2 підпункт 266.2.2 Податкового кодексу України). Оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо здійснення виробничої діяльності в даних приміщеннях, тому, об`єкт нерухомості, який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію статті 266 пункту 266.2 підпункту 266.2.2 підпункту "є" Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, було встановлено, що у власності позивача перебуває нежитлова будівля хлібзаводу, загальною площею 2017,6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 та будівля трансформаторної загальною площею 56,3 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.а.с. 42-45).

Судом встановлено, що податковим повідомленням-рішенням від 12 серпня 2020 року № 0-0704 на підставі статті 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 та статті 266 пункту 266.7 підпункту 266.7.2 Податкового кодексу України, позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами , які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" в сумі 84194,45 грн (а.с. 10).

Судом встановлено, що податковим повідомленням-рішенням від 12 серпня 2020 року № 0-0704 на підставі статті 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 та статті 266 пункту 266.7 підпункту 266.7.2 Податкового кодексу України, позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами , які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" в сумі 2349,40 грн (а.с. 11).

Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням, 27 жовтня 2020 року на адресу ГУ ДПС України у Закарпатській області позивачем подано заяву в порядку пункту 266.7.3. Податкового кодексу України про проведення звірки даних щодо належного їй об`єкту оподаткування, розміру ставки податку, нарахованої суми податку та звільнення її від сплати даного податку на нежитлову нерухомість, відмінну від земельної ділянки (а.с.а.с. 18, 19).

Листом Головне управління ДПС України у Закарпатській області від 05 листопада 2020 року позивачу було відмовлено в задоволенні заяви про перерахунок податку, посилаючись на те , що відповідно до статті 266 пункту 266.2 підпункту 266.2.2 підпункту "є" Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Також, у відповіді зазначається, що згідно висновку Верховного суду України викладеного у постанові від 17 лютого 2020 року по справі № 820/3556/17 застосування статті 266 пункту 266.2 підпункту 266.2.2 підпункту "є" Податкового кодексу України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (а.с.а.с. 20-22).

Не погоджуючись із вказаним податковими повідомленнями-рішеннями, та вважаючи, що в неї відсутній обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статті 19 частиною 2 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу, статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 266 ПК України врегулюванні питання податку на нерухоме майно, відмінні від земельної ділянки.

Відповідно до статті 266 пункту 266.1 підпункту 266.1.1 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (стаття 266 пункт 266.2 підпункту 266.2.1 ПК України).

Згідно із статтею 266 пунктом 266.2 підпунктом 266.2.2 абзацом "є" ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Вищенаведена норма кореспондується з дійсною нормою на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16.01.2020 № 466-IX внесено зміни до статті 266 пункті 266.2 підпункті 266.2.2 абзацу "є" ПК України, де передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Проте, норма статті 266 пункті 266.2 підпункті 266.2.2 ПК України зводить поняття звільнення від оподаткування (не є об`єктом оподаткування) щодо будівель промисловості, виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств. Для застосування такої податкової пільги об`єкти нерухомості будівлі повинні бути будівлями промисловості, наступна норма розкриває таке поняття та вказує, що до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) повинні відноситись будівлі згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Також для застосування податкової пільги, об`єкти нерухомості повинні бути у володінні чи користуванні промислового підприємства.

Згідно із статтею 266 пунктом 266.5 підпунктом 266.5.1 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Розглядаючи вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

При цьому обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), за суб`єктним складом, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме - статусу "будівлі промисловості", не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку, пункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме "будівлі промисловості", тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Таким чином, застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

За наведеного тлумачення положень ПК України, під час розгляду цієї справи необхідно встановити, чи відносяться до будівель промисловості об`єкти нерухомості, що належать позивачу, та чи фактично використовував він їх у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво).

Учасниками не заперечується, що позивач є власником нежитлової будівлі хлібзаводу, загальною площею 2017,6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 та будівлі трансформаторної загальною площею 56,3 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.а.с. 42-45) також і не заперечується не використання позивачем в господарській діяльності цих об`єктів власності, про що позивач сам зазначив у позовній заяві. Доказів того, що позивач впродовж спірного податкового періоду використовував будівлі, оподаткування яких стосується спір, за функціональним призначенням, - суд не встановив.

Варто зазначити, що встановлена пунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України податкова пільга має на меті стимулювання розвитку промислового виробництва, створення для цього сприятливих умов, в тому числі, фінансових.

Оскільки позивач у спірному періоді не здійснював промислового виробництва з використанням спірних будівель, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі такий не має.

Таке правозастосування узгоджується і з чинною з 23 травня 2020 року редакцією пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (Закон України від 16 січня 2020 року №466-ІХ Про внесення змін до ПК України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві"), згідно з якою з переліку об`єктів оподаткування податком виключені будівлі промисловості, які віднесені до групи "Будівлі промисловості та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, за встановлених у справі обставин щодо невикористання позивачем спірних будівель в межах саме власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням, права на пільгу, передбачену пунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач не має.

При вирішені спору, суд керується правовою позицією Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів, що викладена у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17, та висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 березня 2020 року у справі № 300/261/19, від 06 квітня 2020 року у справі № 420/879/19, від 17 липня 2020 року у справі № 440/937/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 24 грудня 2020 року у справі № 160/9721/18, а також від 10 червня 2021 року у справі № 520/4480/19, зокрема податкова пільга застосовується у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Встановлена нормою статті 266 пункту 266.2 підпункту 266.2.2 абзацу "є" ПК податкова пільга має на меті стимулювання розвитку промислового виробництва, створення для цього сприятливих умов, в тому числі, фінансових. Якщо особа не здійснює промислове виробництво з використанням будівель, право на фінансове сприяння з боку держави у вигляді звільнення від сплати податку на промислові будівлі вона не має.

Таким чином, в межах розгляду даної справи підлягають доказуванню не лише обставини щодо статусу належного позивачу об`єкту нерухомості, а й щодо використання такого об`єкту за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що будівлі за адресою: АДРЕСА_3 відносяться до промислових і такі використовувались за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку, що оскільки належні позивачу об`єкти нерухомого майна не використовувалися ним у власній господарській діяльності, тому у позивача відсутня пільга, передбачена статтею 266 пунктом 266.2 підпунктом 266.2.2 абзацом "є" ПК України зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до статті 2 частини 2 пунктів 1, 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (зокрема, від 09.12.1994, справа "Руїс Торіха проти Іспанії", заява № 18390/91; від 21.01.1999, справа "Гарсія Руїз проти Іспанії") - суд нагадав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різною залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За правилами встановленими статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваних рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 139, 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, код ЄДРПОУ ВП 44106694) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 27 жовтня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 03 листопада 2021 року.

СуддяС.Є. Гаврилко