Справа № 200/9968/21
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 р. Справа№200/9968/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зеленова А.С.

за участю:

секретаря Гажитової О.Г.,

представника позивача Берзінь С.Л.,

представник відповідача не з`явився ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу №200/6221/21 за позовом ОСОБА_1 до Соледарської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

5 серпня 2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Соледарської міської ради, в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Соледарської міської ради №8/5-143 від 31.03.2021, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні згоди на поділ земельної ділянки із кадастровим №:02:045:0016 та дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки із кадастровим №:02:045:0016;

зобов`язати Соледарську міську раду надати ОСОБА_1 згоду на поділ земельної ділянки із кадастровим № :02:045:0016 та дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки із кадастровим №:02:045:0016 за його заявою від 16.02.2021 №374/18-26.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області № 8/5-143 від 31.03.2021 позивачу відмовлено у наданні згоди на поділ земельної ділянки (кадастровий № :02:045:0016) згідно із заявою позивача від 16.02.2021 за вх. № 374/18-26, у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, а також із тим, що позивач не є власником або користувачем земельної ділянки згідно із законом, а земельна ділянка віднесена рішенням міської ради до громадських пасовищ. Вважає рішення відповідача протиправними та таким, що підлягає скасуванню .

Просить суд задовольнити позов.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що рішенням відповідача №8/3- 56 від 27.01.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, а також визначено вважати земельні ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності, які розташовані на території Васюківського старостинського округу Соледарської міської об`єднаної громади Бахмутського району Донецької області загальною площею 20, 5372 га, в тому числі спірну земельну ділянку площею 13,2732 га пасовищ (кадастровий номер :02:045:0016) - громадськими пасовищами для спільного використання власниками худоби згідно Положення про громадські пасовища на території Соледарської міської об`єднаної територіальної громади, затвердженого рішенням Соледарської міської ради від 27 вересня 2019 року № 7/47-1093.

Влаштування на вказаній земельній ділянці громадських пасовищ відповідає Схемі перспективного використання земель сільськогосподарського призначення, яка є складовою частиною «Схеми землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель Васюківської сільської ради Артемівського району Донецької області», затвердженої рішенням Аргемівської районної ради Донецької області від 03.03.2010 №5/36-615.

Положення про громадські пасовища на території Соледарської міської об`єднаної територіальної громади розроблено у відповідності з вимогами Земельного кодексу України, Законів України «Про оренду землі», «Про місцеве самоврядування в Україні» та інших нормативних актів України, з метою регулювання земельних відносин щодо спільного використання пасовищ власниками худоби, членами територіальної громади Соледарської міської об`єднаної територіальної громади Бахмутського району Донецької області. Громадське пасовище формується за бажанням членів територіальної громади - власників худоби - із земель запасу комунальної власності й призначається для спільного використання на добровільних засадах власниками худоби. Кількісний і персональний склад користувачів громадських пасовищ формується щорічно, на початок року, на підставі волевиявлення громадян (письмових заяв) на ім`я голови Соледарської міської ради і погоджується на сході громадян та затверджується виконкомом міської ради. Випасання худоби на пасовищі здійснюється безоплатно. Питання поліпшення пасовища (підсів, удобрення тощо) та інші питання, що виникають, вирішуються в рамках вимог діючого законодавства за рахунок коштів користувачів, а в окремих випадках шляхом створення спеціального фонду як за рахунок внесків користувачів, так і благодійних внесків інших фізичних і юридичних осіб та грантів.

Рішенням від 27 вересня 2019 року №7/47-1093 уповноваженій особі зборів села Васюківка доручено здійснити заходи щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру про вказані земельні ділянки.

На виконання вказаного пункту рішення внесені зміни до Державного земельного кадастру у відомості про земельні ділянки в частині зміни цільового використання з «16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам)» на «01.08 Для сінокосіння і випасання худоби». Вважає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Крім того, зобов`язання надати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, це - втручання в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування. Просить суд відмовити у задоволенні позову /а.с.36-41/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 6 серпня 2021 року відкрито провадження по справі з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі/а.с.23-24/ .

20 серпня 2021 року на адресу суду надійшло заперечення відповідача протии розгляду справи за правилами загального позовного провадження/а.с.27-28/.

Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року заяву Соледарської міської ради про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено та вирішено проводити розгляд справи №200/9968/21 за позовом ОСОБА_1 до Соледарської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 27 вересня 2021 року /а.с.29/.

28 серпня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача/а.с.32-35/.

30 серпня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками /а.с.36-78/.

У зв`язку із перебуванням судді у відпустці проведення підготовчого судового засідання призначено на 4 жовтня 2021 року.

14 вересня 2021 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову /а.с.85-86/.

У зв`язку із перебуванням судді Зеленова А.С. у відпустці з 9 вересня 2021 року, суд розглянув дану заяву одразу по виходу судді із відпустки.

Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Берзінь Сергія Людвиговича про забезпечення позову у справі № 200/9968/21 за позовом ОСОБА_1 до Соледарської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено /а.с.90-91/.

Під час підготовчого судового засідання представник відповідача зазначила, що відповідно до рішення міської ради від 22 вересня 2021 року спірна земельна ділянка була передана в оренду іншій особі, та заявила клопотання про надання можливості надати відповідні документи, у зв`язку із чим судом було встановлено строк до 11 жовтня 2021 року для надання доказів прийняття відповідачем відповідного рішення про земельної ділянки іншій особі.

Ухвалою суду, постановленою без видалення до нарадчої кімнати 4 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 18 жовтня 2021 року.

Станом на момент вирішення даної справи по суті відповідачем не було надано доказів прийняття рішення про передачу спірної земельної ділянки в оренду іншій особі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився , про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорту НОМЕР_1 виданого 16 грудня 1997 року Дебальцівським МВ УМВС України в Донецькій області /а.с.6-7/.

21 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача у порядку ст. 118 ЗК України із заявою вх.№2387/18-26 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею до 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу с/г призначення Васюківського старостинського округу № 3 комунальної власності Соледарської міської об`єднаної територіальної громади (кадастровий № :02:045:0010) у власність /а.с.8/.

17 жовтня 2019 року рішенням 48 сесії 7 скликання Соледарської міської ради №7/48-1115 ОСОБА_2 надано згоду на поділ земельної ділянки із кадастровим № :02:045:0010 та дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки із кадастровим № :02:045:0010/а.с.9/.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 9 грудня 2019 року у справі №200/12177/19-а визнано протиправною бездіяльність Соледарської міської ради, що полягає у ненаданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га та зобов`язано Соледарську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Васюківського старостинського округу №3, яка знаходиться в межах земель сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :02:045:0010) комунальної власності Соледарської міської об`єднаної територіальної громади.

29 липня 2020 року рішенням 59 сесії 7 скликання Соледарської міської ради № 7/59-1332 погоджено «Технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Соледарської міської об`єднаної територіальної громади, розташованої за межами населених пунктів на території Васюківської сільської ради Бахмутського району Донецької області. Кадастрові номери: :02:045:0010», замовником якої є гр. ОСОБА_2 , та поділено земельної ділянки (кадастровий № :02:045:0010) комунальної власності Соледарської міської ОТГ на три земельні ділянки комунальної власності, а саме: площею 2,0000 га; площею 1,2160 га; площею 13,2732 га/а.с.10-11/.

Земельна ділянка із кадастровим № :02:045:0010 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, виконаної ФО-П ОСОБА_3 , була поділена та сформовано 3 (три) нові земельні ділянки:

- кадастровий № :02:045:0016, площею 13,2732 га;

- кадастровий № :02:045:0017, площею 2,0000 га;

- кадастровий № :02:045:0018, площею 1,2160 га.

Після поділу земельної ділянки із кадастровим №:02:045:0010 та її частина, яку фактично просив надати у власність позивач, перебуває у межах нової земельної ділянки із кадастровим № :02:045:0016, площею 13,2732 га.

Згідно витягу з ДЗК про земельну ділянку від 04.08.2021, вказана земельна ділянка із кадастровим № :02:045:0016 перебуває у комунальній власності відповідача/а.с.13/.

16 лютого 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання згоди на поділ земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності Соледарської міської ОТГ (цільове призначення 16.00 - землі запасу) та дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, загальною площею 13,2732 га, кадастровий № :02:045:0016, яка розташована за межами населеного пункту с. Васюківка (колишня Васюківська сільська рада).

31 березня 2021 року рішенням Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області №8/5-143 позивачу відмовлено у наданні згоди на поділ земельної ділянки (кадастровий №:02:045:0016), у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, а також із тим, що позивач не є власником або користувачем земельної ділянки згідно із законом, а земельна ділянка віднесена рішенням міської ради до громадських пасовищ /а.с.14/.

Позивач, не погоджуючись із даним рішенням, звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 1 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків(ст.71 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Земельні правовідносини врегульовані Земельним кодексом України (далі ЗК України), а також іншими нормативно-правовими актами, які прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до пункту б частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За приписами статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом б частини 1 статті 121 ЗК України Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів законодавства порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України; 4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого земельного питання. У світлі вимог частини 2 статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України, статтями 26, 33, 59 Закону №280/97-ВР.

Як було зазначено раніше, частина 6 статті 118 ЗК України передбачає відповідний перелік документів, що має бути поданий до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність.

Статтею 118 ЗК України заборонено вимагати додаткові матеріали та документи, які не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що статті 118, 123 ЗК України не забороняють надавати згоду на поділ та дозвіл на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення тієї ж самої земельної ділянки (або земельних ділянок, що накладаються) кільком особам. При цьому, ЗК України визначений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

При цьому, відмовляючи у наданні дозволу, відповідний орган повинен навести усі підстави відмови.

Відповідно до ст. 79 (1) Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Згідно ч. 12 ст. 186 Земельного кодексу України, технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується: у разі якщо поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем - власником земельних ділянок, а щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - органом виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; у разі поділу, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, - заставодержателем; у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем.

Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок затверджується замовником.

Згідно змісту рішення Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області №8/5-143 від 31 березня 2021 року позивачу відмовлено у наданні згоди на поділ земельної ділянки із кадастровим № :02:045:0016 та дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки із кадастровим № :02:045:0016.

Як вже було зазначено вище, в якості підстави для прийняття такого рішення відповідач зазначає, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, здійснюється щодо ділянок, які перебувають у власності або користуванні.

Проте, згідно витягу з ДЗК про земельну ділянку від 04.08.2021, земельна ділянка із кадастровим №:02:045:0016 перебуває у комунальній власності Відповідача. Відтак, керуючись наведеними положеннями суд зауважує, що повноваження з приводу надання згоди на поділ земельної ділянки та об`єднання земельних ділянок належать саме Соледарській міській раді.

Оцінюючи підстави ненадання дозволу, які наведені у оскарженому рішенні Соледарської міської ради, суд не погоджується з доводами відповідача про наявність вмотивованої відмови у наданні згоди на поділ земельної ділянки та дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки повноваження з приводу надання згоди на поділ земельної ділянки та об`єднання земельних ділянок належать саме Соледарській міській раді, як власнику спірної земельної ділянки.

Як зазначалося раніше, відповідач у саме спірному рішенні мав навести всі підстави відмови. Суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності (виправдання) свого рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України Про Державний земельний кадастр, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера тощо.

Відповідно ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Суд звертає увагу, що станом на момент прийняття рішення по даній справі відповідачем не надано витягу з Державного Земельного Кадастру, з якого вбачається, що власником спірної земельної ділянки є будь-яка інша фізична або юридична особа, аніж Соледарська міська рада Бахмутського району Донецької області.

Отже, суд дійшов висновку, що рішення Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області №8/5-143 від 31 березня 2021 року прийняте з порушенням норм Земельного кодексу України, та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено.

Згідно зі змісту Рекомендації №R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно - правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Право на судовий захист гарантоване статтею 55 Конституції України. Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві (див. рішення у справі Beyeler v. Italy [GC], N 33202, п. 100, ЄСПЛ 2000-I). Питання, яке має бути розглянуто, стосується того, наскільки обставини справи, що розглядається в цілому, давали заявникові право на майновий інтерес, захищений статтею 1 Першого протоколу.

Враховуючи вимоги діючого законодавства позивач мав достатньо підстав для сподівання на прийняття відповідачем у встановлені строки відповідного рішення.

Відмовляючи у прийнятті рішення за результатами розгляду заяви позивача, орган місцевого самоврядування, втручається у право власності заявника. Неналежний розгляд заяви позивача у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, так само як і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника, порушує "справедливий баланс" між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном.

Позивач, як добросовісний громадянин та член територіальної громади не має перебувати під надмірним для нього тягарем.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов`язковим для правозастосування органами правосуддя.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Слов`янська міська рада, зволікаючи із своєчасним прийняттям відповідного рішення за зверненням позивача порушує вимоги земельного законодавства.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може". Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, затвердити проект землеустрою, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №. 30985/96).

Оскільки процес надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою з є тривалим, на що вказує протиправна поведінка відповідача, то в даному випадку відповідачем обрано належний спосіб захисту.

З огляду на що суд задовольняє позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

Суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі, та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при пред`явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 908 грн. відповідно до квитанції від 05.08.2021 №АР23-Т7НА-7АЕН-9АА1.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у зазначеному розмірі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Соледарської міської ради на користь позивача.

Згідно з ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) до Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області ( місцезнаходження: Донецька область, м. Соледар, вул. Паркова, буд. 3-А; ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Соледарської міської ради №8/5-143 від 31.03.2021, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні згоди на поділ земельної ділянки із кадастровим №:02:045:0016 та дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки із кадастровим №:02:045:0016.

Зобов`язати Соледарську міську раду надати ОСОБА_1 згоду на поділ земельної ділянки із кадастровим № :02:045:0016 та дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки із кадастровим №:02:045:0016 за його заявою від 16.02.2021 №374/18-26.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Соледарської міської ради Бахмутського району Донецької області ( місцезнаходження: Донецька область, м. Соледар, вул. Паркова, буд. 3-А; ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 , адреса листування: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 копійок.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 18 жовтня 2021 року.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 жовтня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов