Справа № 300/2707/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2707/21 пров. № А/857/14770/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року, головуючий суддя Могила А.Б., ухвалене у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області визнання неправомірними дії, зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Івано-Франківській області, в якому просив визнати неправомірними дії щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, зобов`язати зарахувати до страхового стажу період роботи на території Російської Федерації в ЗАО "Обьнефтеремонт" з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року; зобов`язати призначити з 22.12.2019 року пенсію за віком на пільгових умовах за Cписком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із врахуванням рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 та виплатити недоотримані суми пенсії.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно відмовлено йому в зарахуванні періоду роботи в ЗАО "Обьнефтеремонт" з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року до cтрахового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Cписку № 2. Як наслідок, рішенням від 01.04.2021 року №665 протиправно відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах по cписку № 2 у зв`язку із недостатньою кількістю років страхового стажу. А тому слід зобов`язати пенсійний орган зарахувати до страхового стажу роботи вищевказаний період роботи в ЗАО "Обьнефтеремонт" та призначити з 22.12.2019 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Відповідачу надано всі підтверджуючі документи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2. Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не зараховано до його страхового стажу роботу в ЗАО "Обьнефтеремонт" у період з 01.01.2007 по 30.06.2007 у зв`язку з несплатою страхових внесків до Пенсійного фонду.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на території Російської Федерації в ЗАО "Обьнефтеремонт" з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ) признати та виплачувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 24.04.2020 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що страховий стаж позивача у спірний період не може бути зарахований для обчислення пенсії, оскільки страхові внески страхувальником (роботодавцем) у цей період не були сплачені.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду в справі №300/3112/20 від 29.12.2020 року повторно розглянуто заяву позивача від 24.04.2020 року про призначення пенсії за віком по Списку № 2.

Рішенням відповідача від 01.04.2021 року № 665 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії, так як згідно поданих документів загальний страховий стаж роботи складає 27 років, з яких 16 років 4 місяці стаж на пільгових умовах за Списком № 2 (а.с.29).

В той же час, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.12.2020 року в справі №300/3112/20, яке набрало законної сили, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувало позивачу до загального страхового стажу період роботи з 01.02.1994 року по 16.11.1994 року в кооперативі "Обрій", період роботи з 09.03.1999 року по 04.04.1999 року та з 03.08.2000 року по 12.09.2000 року в Малому приватному підприємстві "Дружба", період роботи з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.07.2007 року по 01.10.2009 року, з 29.03.2010 року по 31.12.2011 року в ЗАО "Обьнефтеремонт" на території Російської Федерації, та період роботи з 01.01.2020 року по 17.01.2020 року в ЗАО "Ермаковское предприятие по ремонту скважин" на території Російської Федерації; зарахувало до пільгового стажу періоди роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року, з 01.07.2007 року по 01.10.2009 року, з 29.03.2010 року по 31.12.2011 року в ЗАО "Обьнефтеремонт" та період роботи з 01.01.2020 року по 17.01.2020 року в ЗАО "Ермаковское предприятие по ремонту скважин".

До загального страхового стажу за Списком №2 не зараховано період роботи в ЗАО "Обьнефтеремонт" з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року, оскільки за даний період відсутні відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність інформації та документів стосовно сплати ООО "Обьнефтеремонт" страхових внесків, їх неналежна сплата чи ненадходження таких внесків до Пенсійного фонду не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача його періоду роботи на території Російської Федерації, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, для відмови в призначенні пенсії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Фактично, внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а та від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17.

Статтею 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, яка підписана та набрала чинності 14.01.1993 року передбачено, що працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Статтею 7 даної Угоди встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до частини 3 статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 року ратифікованої Законом № 290/95-ВР від 11.07.1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.

В матеріалах справи міститься довідки ООО "Обьнефтеремонт" від 13.07.2018 року №№ 128-130, в яких зазначена помісячна заробітна плата ОСОБА_1 з 2000 по 2015 роки.

При цьому, у вказаних довідках зазначено, що відрахування до органу Пенсійного фонду страхових внесків в 2000-2004 роках, в 2008-2011 роках не здійснювалися, а в 2005-2006 роках, в 2007 році, 2012-2015 роках здійснювалися (а.с.31-33).

Однак, згідно відповіді Пенсійного фонду Російської Федерації від 02.04.2020 року №26236/02-16, індивідуальні відомості про сплату страхових внесків ОСОБА_1 за період з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року відсутні (а.с.34-35).

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаних періодів роботи до страхового та пільгового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі №300/2707/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький