Справа № 320/5098/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року м. Київ № 320/5098/20

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області (далі - відповідач, Ліквідаційна комісія ГУ МВС), в якому просив суд: 1) визнати протиправною відмову Ліквідаційної комісії ГУ МВС у Київській області, викладену у листі від 05.05.2020 за №29/Н-316 щодо не складення висновку про виплату грошової допомоги ОСОБА_1 , передбаченого пунктом 8 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850; 2) зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області, з врахуванням поданих та наявних документів на виплату грошової допомоги, скласти висновок на виплату грошової допомоги ОСОБА_1 згідно пункту 8 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, та направити необхідні документи до Міністерства внутрішніх справ України для вирішення питання призначення та виплати грошової допомоги ОСОБА_1 .

В обгрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач у періоди 1978 - 1998 років проходив службу в органах внутрішніх справ, та під час служби приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. У квітні 1998 року позивача було звільнено зі служби в міліції за станом здоров`я. За змістом наявних у позивача свідоцтва про хворобу №187 від 17.04.1998, виданого ВЛК, довідки Обласної спеціалізованої МСЕК серії 2-18 МАВ №013378 від 29.06.1998 про результати втрати професійної працездатності у відсотках, захворювання позивача є такими, що пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а обсяг втрати працездатності позивачем станом на червень 1998 року становив 70%. При цьому, страхових виплат з підстав втрати працездатності у відсотках позивач від страхової орагнізації не отримував (про що свідчать довідки довідки HACK «Оранта»). 22.09.2019 після встановлення йому Обласною спеціалізованою МСЕК вищого ступеня втрати працездатності (а саме з 70% до 85%, що зафіксовано в довідці серії АГ №0006478 від 22.08.2019) позивач декілька разів звертався до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Київській області із заявами про виплату одноразової грошової допомоги з підстав втрати працездатності у відповідному розмірі відсотків, а також зі скаргою на дії відповідача. Однак відповідач своїми листами від 21.10.2019 № 29/Н-632лк, від 18.02.2020 та від 05.05.2020 безпідставно відмовив ОСОБА_1 у складанні висновку на виплату грошової допомоги та направленні його до МВС разом із заявою.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 відкрито провадження у справі № 320/5098/20 за вказаним позовом та дану справу призначено до судового розгляду за правилам спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Цією ж ухвалою суд витребував від відповідача ряд доказів, а саме: належним чином засвідчену копію заяви із доданими документами ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги, передбаченої п. 8 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, та рішення прийняте за результатом розгляду вказаної заяви; письмові пояснення щодо підстав відмови ОСОБА_1 у оформленні висновку на виплату грошової допомоги ОСОБА_1 згідно п. 8 Порядку та умов призначенн та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850; належним чином засвідчену копію особової справи позивача.

На виконання вимог ухвали про відкриття провадження у справі представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, разом із витребовуваними сдом документами. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що у відповідача відсутні підстав для виплати позивачу вдруге одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги. В даному випадку позивачу первинно встановлено групу інвалідності та було визначено відповідний відсоток втрати працездатності у 1998 році, тобто з моменту первинного встановлення інвалідності та відсотка втрати працездатності пройшло більше ніж 21 рік. Наведене на думку відповідача свідчить про відсутність підстав для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, де в чергове наголосив на хибності позиції позивача в частині трактування положень Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850. Зокрема, за змістом п.п. 8, 9 зазначеного Порядку Ліквідаційнв комісія ГУ МВС не уповноважена самостійно примати рішення про призначення чи про відмову у наданні працівнику ОВС одноразової грошової допомоги за поданими документами. Таким чином, відповідач вчинив по відношенню до позивача протиправні дії з перевищенням наданих йому владних повноважень.

Розглянувши подані сторонами у справі документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.

За змістом свідоцтва про хворобу № 187 від 17.04.1998, виданого військовою лікарською комісією, витягу з акту огляду у МСЕК серії КИО-І №067347 (складеного за результатом первинного огляду) та розпордження Обласної військової лікарської комісії ГУ МВС у м. Києві від 24.02.1998 №6-ц, встановлено, що захворювання ОСОБА_1 , 1953 р.н., пов`язані з виконанням службових обов`язків та є наслідком аварії на Чорнобильській АЕС, та останьому з 03.04.1998 встановлено ІІ групу інвалідності довічно.

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 2-18 МАВ №013378, виданої 29.06.1998 Обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією на підставі акта огляду МСЕК №3373 (дата огляду 29.06.1998), ступінь втрати професійної працездатності позивача на дату огляду складав 70%.

Під час повторного огляду згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0006478, виданої 22.08.2019 Обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією на підставі акта оглду МСЕК №1311, дата огляду 22.08.2019, ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 85%. При цьому, в якості причини втрати професійної працездатності зазначена наступна: «захворювання зв`язано з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС».

24.09.2019 позивач звернувся до ліквідаційної комісії ГУ МВС в Київській області з заявою про виплату страхових сум за державним обов`язковим особистим страхуванням працвників органів внутрішніх справ за періоди 1991 - 2019 років вдповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 №284 та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, 03.02.2020 позивач звернувся до ліквідаційної комісії ГУ МВС в Київській області із заявою, де просив здійснити йому, як колишньому працівнику ОВС виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із визначенням позивачу за даними довідки МСЕК серії АГ №0006478 вищого ступіню втрати професійної працезлдатності (85%). При цьому, у тексті даної заяви позивач послався на те, що до цього часу жодних виплат одноразової грошової допомоги не отримував. До своєї заяви позивач додав копії наступних документів: довідки МСЕК серії АГ №0006478, постанови Обласної ВЛК від 24.02.1998, свідоцтва про хворобу №187 від 17.04.1998, сторінок паспорту громадянина та довідки про просвоєння ідентифікаційного номеру, довідки НАСК «Оранта», наказу про звільнення зі служби.

Своїм листами від 21.10.2019 вих №29/н-632; 29/н-652, 18.02.2020 вих. №23/н-143 ГУ МВС в Київській області повідомило позивача, що виплата одноразової допомоги до 01.01.2007 здійснювалась на підставі ст. 23 Закону України «Про міліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1991 №59 «Про порядок і умови державного обов`язкового особистого страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів внутрішніх справ республіки», та проводилася НАСК «ОРАНТА». З 01.01.2017 ця Постанова втратила чинність. Натомість була введена в дію постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника місліції». З 12.03.2015 набрав чинності Закон України «Пр внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції». Крім того ГУ МВС із посиланням на зміст п. 4 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2018 №850, зазначило про відсутність підстав для складаня висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги оскільки з моменту первинного встановлення останньому групи інвалідності та відповідного відсотку втрати працездатності у 1998 року минуло більше 21 року, а з дати первинного огляду - більше 2 років.

Не погоджуючись з такими діями ГУ МВС позивач подав на ім`я голови Ліквідаційної комісії Головного управління скаргу від 10.04.2020, з посиланням на нерозгляд його заяв з питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

У відповідь ГУ МВС надіслало позивачу лист від 05.05.2020 вих. №29/н-316 повідомила ОСОБА_2 про відсутність підстав для складання висновку щодо випдати грошової допомоги з мотивів, що наведені у попередніх адресованих позивачу листах Головного управління.

Вважаючи таку відповідь відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд входив з наступного.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VII), тобто до 07.11.2015, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано ст. 23 Закону України «Про міліцію» (далі - Закон №565-XII) та Порядком і умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (далі - Постанова №850), відповідно.

Так, відповідно до ст. 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На реалізацію вимог ст. 23 Закону №565-XII Уряд ухвалив постанову від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», якою затвердив Порядок № 850, що визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 п. 3 Порядку №850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з п. 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пунктом 8 Порядку № 850 передбачено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

У свою чергу, відповідно до п. 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 14 Порядку № 850 встановлено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

З аналізу наведених положень Порядку слідує, що колишній працівник міліції має право на призначення йому одноразової грошової допомоги у разі встановлення йому інвалідності, якщо така інвалідність настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. Така особа подає відповідну заяву (рапорт) із документами, які керівник органу внутрішніх справ подає до МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документів. При цьому, саме МВС в місячний строк після надходження зазначених документів приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов.

Дослідивши та проаналізувавши зміст наявних у справі документів суд встановив, що відповідач, як орган внутрішніх справ (де свого часу за даними трудової книжки працював позивач) всупереч вимог п. 8 Порядку №850 не вчинив дій з оформлення та подання до МВС України висновку за наслідками отримання від позивача заяви (рапорту) від 03.02.2020 з питання призначення одноразової грошової допомоги за Порядком №850. Натомість ГУ МВС в Київській області повідомило позивача письмово про відсутність підстав для складання відповідного висновку, що також суперечить положенням п. 9 Порядку №850, оскільки за змістом зазначеного пункту прийняття рішення щодо наявності підстав для призначення грошової допомоги, шляхом погодження отриманого від органу внутрішніх справ висновку, - надано виключно МВС України.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що відповідачем по відношенню до позивача була допущена саме протиправна бездіяльність, що полягає у неоформленні та неподання до МВС України висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, разом із заявою (рапортом) позивача від 03.02.2020.

Отже, виходячи із встановлених судом обставин, обраний позивачем спосіб захисту, а саме, визнати протиправною відмову, суд вважає неналежним, оскільки з урахуваням спірних правовідносин, предметом даного спору є саме бездіяльність відповідача. Таким чином, у задоволенні вимог в частині визнання протиправною відмови від 05.05.2020 № 29/Н-316 слід відмовити.

Суд також оцінює як протиправні дії ГУ МВС України щодо направлення на адресу позивача листів 18.02.2020 вих. №23/н-143 та від 05.05.2020 вих. №29/н-316 з висновками про відсутність підстав для призначення грошової допомоги, оскільки, як вже було встановлено судом, такий порядок дій не відповідав нормам чинного законодавства (а саме - п. 8 і 9 Порядку № 850). При цьому, суд звертає увагу відповідачм на те, що ГУ МВС не було позбавлено можливості викласти свою позицію щодо наявності чи відсутності правових підстав для призначення позивачу грошової допомоги у тексті відповідного висновку, що підлягав погодженню МВС України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В силу норм п.п. 3, 4 і 6 ч. 2, абз. 1 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністравного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. При цьому, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково та вихід за межі позовних вимог. А саме дійшов висновку про необхідність захисту оспорюваного права позивача, шляхом: визнання протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у неоформленні та неподання до МВС України висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, разом із заявою (рапортом) позивача від 03.02.2020; визнання протиправними дій відповідача щодо направлення на адресу позивача листів 18.02.2020 вих. №23/н-143 та від 05.05.2020 вих. №29/н-316 з висновками про відсутність підстав для призначення грошової допомоги; зобов`язанн відповідача скласти та направити до МВС України висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, разом із заявою (рапортом) позивача від 03.02.2020.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за налсідком розгляду цієї справи справи по суті суд дійшов висновків про наступне.

У даному випадку, оскільки позивач є особою, яка відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору та його за подання цього позову відповідно не сплачував, а відповідач про наявні судові витрати перед судом не заявляв, то підстави для розподілу судових витрат за результатами розгляду цієї справи по суті відсутні.

Керуючись статтями 9, 11, 14, 73 - 78, 90, 132, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 257, 260 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області, що полягає у неоформленні та неподання до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, разом із заявою (рапортом) позивача від 03.02.2020.

3. Визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області щодо направлення на адресу ОСОБА_1 листів 18.02.2020 вих. №23/н-143 та від 05.05.2020 вих. №29/н-316 з висновками про відсутність підстав для призначення грошової допомоги.

4. Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області скласти та надіслати Міністерству внутрішніх справ України висновок щодо наявності підстав для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, разом із заявою (рапортом) позивача від 03.02.2020.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.