Справа № 520/15506/21
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

01 листопада 2021 року № 520/15506/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради м. Харкова, а саме, невидача ОСОБА_1 Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) на підставі положень Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради м. Харкова видати ОСОБА_1 Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого), як особі, на яку поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невидачі ОСОБА_1 Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) на підставі положень Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Вважаючи свої права порушеними позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.09.2021 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Також, представником відповідача вказано, що позивачу було повідомлено, що їй може бути встановлено статус «член сім`ї загиблого/померлого» згідно вимог пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів, за умови надання до Управління витягу військово-лікарської комісії про причино-наслідковий зв`язок смерті ОСОБА_2 . Для отримання вказаного документу ОСОБА_1 було рекомендовано звернутись до 12 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Культури, 5.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , громадянка України, 1949 року народження, непрацююча пенсіонерка, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , 1938 року народження, та проживала разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем у позовній заяві вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

При цьому, позивачем зазначено, що її померлий чоловік за життя мав статус інваліда війни із безстроковою першою групою інвалідності, був ветераном Служби Безпеки України, потребував постійного стороннього догляду, що підтверджено відповідним посвідченням та довідкою до акту огляду МСЕК про встановлення І групи інвалідності та саме позивач здійснювала цей постійний догляд.

У позовній заяві позивачем вказано, що у червні 2021 р. вона звернулась на особистому прийомі до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради м. Харкова з проханням надати їй статус вдови (члена сім`ї) померлого інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Водночас, позивачем вказано, що вона тричі записувалась та приходила на особистий прийом до інспекторів відповідача з приводу подання документів для встановлення їй статусу та оформлення посвідчення вдови інваліда війни у червні-липні 2021 р., а саме 22 червня двічі та 06 липня.

Однак, як вказано позивачем, співробітники відповідача відмовились прийняти у неї документи на особистих прийомах, вимагаючи документ під назвою «Причинно-наслідковий зв`язок», необхідність надання якого не передбачена у відповідних нормативно-правових актах.

Позивачем зазначено, що 15.07.2021 р. вона звернулась із письмовою заявою до начальника Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради, оскільки у прийнятті документів і заяви їй було відмовлено, вона була вимушена направити їх рекомендованим листом поштою. До заяви в якості додатків було додано: копію паспорта ОСОБА_1 , 1949 року народження; копію свідоцтва про укладання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; копію посвідчення інваліда війни І групи ОСОБА_2 ; копію Пенсійного посвідчення ветерана СБУ по інвалідності ОСОБА_2 ; копію довідки до акту огляду МСЕК про встановлення І групи інвалідності (безстроково) ОСОБА_2 , який потребує постійного стороннього догляду; копію довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні станом на 10.06.2021 р. (докази спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ); копію довідки про склад сім`ї ідентифікаційного коду ОСОБА_1 .

Матеріали справи свідчать, що 07.08.2021 р. позивач отримала письмову відповідь на її заяву за підписом заступника начальника управління Т.М. Куриленко, в якій її було повідомлено про обов`язковість надання до Управління соціального захисту населення витягу військово-лікарської комісії про причинно-наслідковий зв`язок смерті чоловіка або документи, які свідчать про нагородження чоловіка орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу.

Позивачем у позовній заяві вказано, що її померлий чоловік ОСОБА_2 був ветераном Служби Безпеки України, до отримання поранення працював в Управлінні ОСОБА_3 , а до інвалідів війни, згідно законодавству України, відносять не тільки безпосередніх учасників війни 1941-1945 років, а й інші категорії військовослужбовців. Також, позивачем вказано, що її померлий чоловік у розумінні Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту» від інвалідом війни, а отже чинність зазначеного закону поширює свою дію і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли, маючи даний статус. Відтак, оскільки позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із померлим ОСОБА_2 , який був інвалідом війни відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого ВСЗН №2 Московського району м. Харкова мав право на пільги, тобто у відповідності до вимог ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії соціального захисту», позивач має право на встановлення статусу та отримання посвідчення «члена сім`ї загиблого/померлого», а отже відповідачем було протиправно відмовлено.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст. 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно зі статтею 5 Закону №3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону №3551-ХІІ чинність цього Закону поширюється на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю.

Під час розгляду справи з наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що чоловік позивача ОСОБА_2 отримав посвідчення серії НОМЕР_1 від 23.04.2008 року, згідно якого він є інвалідом 1 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Крім того, довідкою до акта огляду МСЕК серії ХАР-07 №016567 підтверджено, що ОСОБА_2 з 04.04.2008 року встановлено першу групу інвалідності (безстроково) внаслідок травми отриманої при виконанні обов`язків військової служби.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 14.06.2021 року.

З огляду на вищевикладене,слід дійти висновку про те, що померлий чоловік позивача, ОСОБА_2 , мав статус інвалід війни, а також визнаний за життя особою з інвалідністю першої групи, встановленою внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби.

Відтак, матеріали справи містять докази, що підтверджують належність чоловіка позивача до осіб, які мали пільги ветеранів війни інвалідів війни.

Водночас, положеннями п.1 ст.10 Закону № 3551-XII передбачено, що чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Виходячи з встановлених обставин справи, ОСОБА_2 був ветераном війни в розумінні ст. 4 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

З аналізу вищевикладеної норми вбачається, що чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту поширюється також і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

При цьому, у розумінні абзаців 4, 7 пункту 1 статті 10 наведеного Закону, до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Згідно з п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.05.1994 року № 302 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302) посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

В абз. 2 п. 7 Положення №302 закріплено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Отже, оскільки позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_2 , який був інвалідом війни та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 мав право на пільги ветеранів війни інвалідів війни, тобто у відповідності до вимог п. 2 ст. 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні заяви про видачу такого посвідчення.

Посилання відповідача на обов`язок наявності у позивача доказів причинно-наслідкового зв`язку між смертю померлого та його захворюванням, в результаті якого настала смерть, суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки п.2 ст.10 Закону України № 3551-XII, який поширюється на позивача, не містить вимоги доказування зазначеного зв`язку.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (пр-т Тракторобудівників, буд. 144, м. Харків, 61121) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради м. Харкова щодо невидачі ОСОБА_1 Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) на підставі положень Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради м. Харкова видати ОСОБА_1 Посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого), як особі, на яку поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) сплачену суму судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради (пр-т Тракторобудівників, буд. 144, м. Харків, 61121, ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.