Справа № 640/18852/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Качур І.А.
суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року Справа № 640/18852/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг та приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2021 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання

у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕ ТРЕЙДИНГ» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 14.03.2018 № 307 в частині глави 1.7 розділу І Правил ринку.

Крім того, позивачами було подано заяву про забезпечення позову, в якому він просив зупинити по відношенню до ТОВ «ДЕ ТРЕЙДИНГ» дію глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 307 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Зазначена заява вмотивована тим, що ТОВ «ДЕ ТРЕЙДИНГ» є учасником ринку електричної енергії та на підставі ліцензії здійснює постачання електроенергії споживачам і купівля-продаж електроенергії є основним видом його економічної діяльності.

Разом з тим, позивач зазначив, що нього безпосередньо поширюється дія оспорюваної в цій справі постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року №307 в частині глави 1.7 розділу І Правил ринку, відповідно до якої у разі несплати ним рахунків, виставлених ПрАТ «НЕК «Укренерго», яке є адміністратором розрахунків та суб`єктом природної монополії, ТОВ «ДЕ ТРЕЙДИНГ» набуде статусу переддефолтного, а в подальшому дефолтного, що унеможливить провадження ним господарської діяльності на ринку електроенергії в цілому, призведе до його банкрутства та порушення прав контрагентів, що залишаться без електроенергії і будуть змушені шукати нові джерела постачання, що в сукупності може призвести до кризових явищ на всьому ринку.

При цьому, позивач звернув увагу на те, що 23.03.2021 ним вже було отримано попередження про набуття статусу переддефолтного за врегулювання небалансів і що подання цієї заяви про вжиття заходів забезпечення позову обумовлено лише необхідністю збереження існуючого становище товариства до розгляду цієї справи по суті позовних вимог та жодним чином не зумовлює вирішення спору по суті.

Водночас, позивач вказав, що незастосування судом заявлених ним заходів призведе до значних та незворотних економічних втрат позивача та може призвести до того, що захист його прав та інтересів стане неможливим або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль і витрат, а також призведе до заподіяння шкоди не лише товариству, а й третім особам.

Крім того, позивач звернув увагу на те, що заявлені ним вимоги про забезпечення позову відповідають критерію співмірності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.2021 зазначену заяву було задоволено.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є учасником ринку електричної енергії і невжиття заявлених ним заходів забезпечення позову призведе до припинення його господарської діяльності, основним видом якої є здійснення перепродажу електроенергії, та до банкрутства цього підприємства. Тому, в разі незастосування заявлених позивачем заходів забезпечення його позову ефективних захист його прав та їх відновлення, якщо позов буде задоволений, може виявитися неможливими або значно ускладненим.

При цьому, суд вказав, що зупинення дії оскаржуваної постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 в частині глави 1.7 розділу І Правил ринку не надає позивачу права не виконувати укладені ним договору на ринку електроенергії і він й наділі залишається відповідальним за оплату відповідних послуг.

Разом з тим, суд зазначив, що застосування таких заходів забезпечення позову виключно у відношенні позивача призведе до менших негативних наслідків у порівнянні з тими, які настануть, якщо відповідні заходи не будуть вжиті судом.

Крім того, перевіряючи доводи заявника щодо очевидної протиправності оспорюваної ним постанови НКРЕКП у відповідній частині, судова колегія відзначає, що фактично главою 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених вказаною постановою НКРЕКП, встановлено певні адміністративно-господарські санкції, які згідно з Господарським кодексом України, можуть встановлюватися виключно цим Кодексом та законодавчими актами, а не постановами НКРЕКП, що є підзаконними нормативно-правовими актами.

Водночас, суд зазначив, що спеціальним Законом України «Про ринок електричної енергії» або іншим законом відповідних адміністративно-господарських санкцій не передбачено.

При цьому, суд зауважив, що перевірка оспорюваної позивачем постанови НКРКП в частині глави 1.7 розділу І Правил ринку буде здійснена судом при вирішенні цієї справи по суті заявлених у ній позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, відповідач та ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» подали апеляційні скарги, в яких просять її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяву позивача про забезпечення позову.

В обґрунтування своїх вимог апелянти стверджують про відсутність правових підстав для вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову.

При цьому, НКРКП у своїй скарзі зазначає, що суд не визначився остаточно суперечить оскаржувана позивачем постанова вимогам Закону України «Про ринок електричної енергії» чи ні, а також вважає, що встановлення порушення прав та інтересів позивача може бути здійснено тільки під час розгляду справи по суті.

Разом з тим, НКРКП вказує, що в інших аналогічних справах судами було відмовлено в задоволенні заяв позивачів у вжитті заходів забезпечення позову.

Крім того, на переконання НКРКП оспорювана позивачем постанова НКРКП в частині глави 1.7 розділу І Правил ринку стосується питання оплати послуг з передачі електроенергії та/або диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а тому суд першої інстанції, на переконання апелянта, безпідставно не застосував пункт 6 частини третьої статті 151 КАС України, згідно з яким не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішення НКРКП щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку).

Також НКРКП зазначає, що суд першої інстанції протиправно здійснює розгляд цієї справи (позову по суті) за правилами спрощеного позовного провадження, чим грубо порушує норми процесуального права.

НКРКП у своїй скарзі, крім іншого, наполягає на правомірності оскаржуваної в цій справі постанови та стверджує, що її прийняття та встановлення правил на ринку електроенергетики належить до виключної компетенції Комісії.

ПрАТ «НЕК «Укренерго» у своїй скарзі стверджує, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції позивачу дозволено не виконувати його обов`язки перед ПрАТ «НЕК «Укренерго» за відповідними договорами.

На переконання ПрАТ «НЕК «Укренерго», суд першої інстанції не зазначив, яким чином положення спірної постанови НКРКП стосуються прав позивача та спричиняють їх порушення.

Також ПрАТ «НЕК «Укренерго» звертає увагу суду на наявність господарського спору між ним та позивачем у справі № 910/16796/20 щодо стягнення на його користь з ПрАТ «НЕК «Укренерго» безпідставно набутих коштів, в якій судом вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ПрАТ «НЕК «Укренерго» присвоювати ТОВ «ДЕ ТРЕЙДИНГ» статусу «Переддефолтний» та «Дефолтний» у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії і заборонено вчиняти дії, передбачені п.п. 1.7.2, 1.7.5, незалежно від підстав виникнення заборгованості.

При цьому, ПрАТ «НЕК «Укренерго» зазначило, що у вказаній господарській справі Верховний Суд уточнив рішення судів попередніх інстанції в мотивувальній частині, зазначивши, що вжиті судами заходи забезпечення позову стосуються лише заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії.

З цих та інших підстав апелянти вважають, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову в цій справі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2021 та 18.10.2021 відкрито апеляційне провадження, установлено строк на подання відзивів на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду на 26.10.2021 у відкритому судовому засіданні о 13:40 год.

Позивачем подано відзиви на апеляційні скарги відповідача та ПрАТ «НЕК «Укренерго», в яких він просить залишити скарги без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянтів та правильності висновків суду першої інстанції та зазначаючи, що КАС України чітко визначено підстави для застосування заходів забезпечення позову, наявність яких ним була доведена перед судом.

При цьому, у своїх відзивах позивач звертає увагу суду на те, що специфіка такого товару як електрична енергія полягає в тому, що її виробництво та споживання відбувається одночасно і чинним законодавством передбачено можливість учасників ринку здійснювати купівлю та продаж електроенергії на чітко визначених сегментах ринку, але незастосування заходів забезпечення позову в цій справі призведе до неможливості ТОВ «ДЕ ТРЕЙДИНГ», як переддефолтним, а в наступному дефолтним товариством, здійснювати продаж електроенергії одразу на всіх сегментах ринку, тобто унеможливить провадження ним господарської діяльності взагалі.

У судовому засіданні представник позивача…..

Представник відповідача в судовому засіданні…..

Представник ПрАТ «НЕК «Укренерго»….

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Обставини, які встановлені судом першої інстанції та вбачаються з матеріалів справи.

14.03.2018 НКРЕКП прийнято постанову № 307 «Про затвердження Правил ринку», главою 1.7 розділу І яких врегульовано питання щодо невиконання зобов`язань учасниками ринку.

ТОВ «ДЕ ТРЕЙДИНГ» є учасником ринку електричної енергії та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої за постановою НКРЕКП від 15.02.2019 № 222.

17.04.2019 між позивачем і ДП «НЕК «Укренерго» укладено договір № 0066-02024 про надання послуг з передачі електричної енергії.

23.03.2021 позивачем отримано повідомлення від Адміністратора розрахунків, яким є ПрАТ «НЕК «Укренерго», про те, що згідно з п. 1.7.1 Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 (зі змінами), ТОВ «ДЕ ТРЕЙДИНГ» набуває статусу «Переддефолтний» з 24.03.2021 за врегулювання небалансів за період з 1-ї декади грудня 2020 року по 2-гу декаду січня 2021 року.

Крім того, у вказаному повідомленні також було зазначено, що учасники ринку набувають статусу «Дефолтний» при тривалості статусу «Переддефолтний» більше двох робочих днів.

Нормативно-правове регулювання.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду,

2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою, другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Висновки суду апеляційної інстанції.

1. Отже, інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 КАС України, яка закріплює підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи його забезпечення в адміністративному процесі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Головною метою його застосування є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за наявності хоча б однієї з умов, передбачених ст. 150 КАС України, на підставі обґрунтованої заяви та доданих до неї матеріалів.

Зупинення дії оскаржуваного рішення, як один із способів забезпечення позову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а є одним із способів судового захисту і тимчасово зупиняє їх реалізацію до вирішення спору по суті та не є підставою для звільнення позивача від виконання встановленого законом обов`язку після скасування таких заходів у випадку відмови у задоволенні позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

У свою чергу, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони законних інтересів позивача від можливих порушень з боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на його користь, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

2. При цьому, у ч. 2 ст. 150 КАС України законодавчо регламентовано чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення позову і правова конструкція цієї норми не вимагає встановлення судом на цій стадії протиправності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, а обмежується достатністю виявлення лише «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача.

Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.

3. Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність самих таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 року (справа №826/16509/18) та від 06 лютого 2019 року (справа №826/13306/18).

4. Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989 р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

5. Тож, перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «ДЕ ТРЕЙДИНГ», не погоджуючись з прийнятою НКРЕКП постановою від 14.03.2018 № 307 в частині глави 1.7 розділу І Правил ринку, реалізував своє право на звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позов у порядку, передбаченому адміністративним процесуальним законодавством.

6. При цьому, аналізуючи наявність передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України підстав для забезпечення позову, адміністративний суд зазначає, що позивач є учасником ринку електроенергії, здійснює купівлю та продаж електричної енергії і на нього поширюються норми глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених вищевказаною постановою НКРЕКП, а саме щодо підстав, порядку та наслідків встановлення статусу «Переддефолтний» та «Дефолтний».

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що 23.03.2021 позивач отримав від ПрАТ «НЕК «Укренерго» повідомлення про застосування до нього вказаних норм, набуття ним з 24.03.2021 статусу «Переддефолтний» та ймовірність в наступному набуття статусу «Дефолтний».

7. Крім того, постановою Верховного Суду від 12.03.2021 у справі № 910/16796/20 було встановлено, що раніше, а саме у жовтні 2020 року листом ПрАТ «НЕК «Укренерго» позивача було повідомлено про можливість набуття ним статусу «Переддефолтний», передбаченого главою 1.7 розділу І Правил ринку, і можливість його усунення з ринку електроенегетики як учасника, а також й те, що позивач змушений був здійснювати сплату платежів, які він оспорює, а в наступному провадити претензійно-позовну роботу лише для того, щоб до нього не було застосовано вказані положення Правил ринку.

Судові рішення у вказаній господарській справі, зокрема зазначена постанова Верховного Суду, відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, мають преюдиціальне значення для розгляду цього спору.

8. Колегія суддів також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.11.1999 по справі «Brumarescu v. Romania» («Брумареску проти Румунії») та від 24.07.2003 по справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії»), в яких ЄСПЛ зазначив, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

9. Разом з тим, у контексті аналізу зазначених обставин, колегія суддів відхиляє доводи апелянта ПрАТ «НЕК «Укренерго» про те, що у вказаній господарській справі № 910/16796/20 судом вже було вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ПрАТ «НЕК «Укренерго» присвоювати ТОВ «ДЕ ТРЕЙДИНГ» статусу «Переддефолтний» та «Дефолтний» у зв`язку з наявністю заборгованості за послуги з передачі експортованої електричної енергії і заборонено вчиняти дії, передбачені п.п. 1.7.2, 1.7.5, незалежно від підстав виникнення заборгованості.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ці та інші доводи ПрАТ «НЕК «Укренерго» щодо існування судових рішень у наведеній господарській справі не лише не спростовує доцільність вжиття заявлених позивачем у цій адміністративній справі заходів забезпечення позову, а навпаки - додатково свідчить про необхідність зупинення зупинити по відношенню до ТОВ «ДЕ ТРЕЙДИНГ» дії глави 1.7 розділу І Правил ринку, затверджених постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 307 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі, оскільки, як установлено вище, навіть після ухвалення вказаної постанови Верховного Суду позивачу надіслано повідомлення про присвоєння з 24.03.2021 статусу «Переддефолтний» та повідомлено про можливість отримання ним через 2 дні статусу «Дефолтний».

Отже, наведені доводи апеляційної скарги ПрАТ «НЕК «Укренерго» є необґрунтованими та безпідставними.

10. Враховуючи вищевикладене, з огляду на вид господарської діяльності позивача, предмет спору в цій справі, наведені обставини та наслідки застосування до нього глави 1.7 розділу І Правил ринку, судова колегія вважає, що незастосування заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення в цій справі та здійснення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 150 КАС України, є самостійною достатньою підставою для забезпечення позову.

11. Доводи апелянта ПрАТ «НЕК «Укренерго» про те, що суд першої інстанції не зазначив, яким чином положення спірної постанови НКРЕКП стосуються прав позивача та спричиняють їх порушення, спростовуються матеріалами справи, зокрема безпосередньо мотивувальною частиною ухвали суду першої інстанції.

12. Водночас, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 125 Конституції України з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У частині першій статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Системний аналіз чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що у вказаній процесуальній нормі йдеться саме про законний інтерес і за своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює існування зазначеної категорії інтересу і надання інтересу законної (легітимної) охорони.

У рішенні від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином, «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

13. Отже, у контексті аналізу наведених доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що вже на момент звернення позивача до суду із заявою про забезпечення його позову існувала реальна загроза усунення позивача як учасника з ринку електроенергетики внаслідок застосування до нього спірних норм постанови НКРЕКП № 307, тобто загроза порушення його права на здійснення господарської діяльності, неможливості виконання взятих на себе зобов`язань перед контрагентами та ймовірність настання банкрутства.

При цьому, аналогічні висновки викладені також й у вищезазначеній постанові Верховного Суду.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сам факт наявності чи відсутність у позивача охоронюваного законом інтересу, його порушення та причинно-наслідковий зв`язок з предметами оскарження суд може встановити лише на більш пізній стадії - вирішення спору по суті, за результатами аналізу спірних правовідносин, дослідження та оцінки усіх доказів та обставин у їх сукупності, які можуть підтвердити або спростувати факт порушення інтересу чи права.

Таким чином, вищенаведені доводи апелянтів щодо відсутності порушеного права та інтересу заявника не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не доводять відсутності правових підстав для вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

14. Крім того, оспорювана позивачем постанова НКРЕКП є підзаконним нормативно-правовим актом та в частині глави 1.7 розділу І Правил ринку встановлює адміністративно-господарські санкції, але частиною другою статті 238 Господарського кодексу України прямо передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

З огляду на це, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначене вказує на наявність ознак очевидної протиправності спірної постанови НКРЕКП у відповідній частині.

Водночас, перевірка безпосередньо протиправності/правомірності такої постанови відповідача має бути здійснена судом вже при вирішенні спору по суті.

Тому, колегія суддів відхиляє як передчасні доводи апеляційної скарги НКРЕКП про те, що суд не визначився остаточно суперечить оскаржувана позивачем постанова вимогам законодавства чи ні, а також щодо правомірності оскаржуваної в цій справі постанови та виключної компетенції Комісії щодо її прийняття і встановлення правил на ринку електроенергетики.

Разом з тим, доводи НКРЕКП про те, що встановлення порушення прав та інтересів позивача може бути здійснено тільки під час розгляду справи по суті, апеляційний суд вважає правильними та ще раз наголошує на тому, що метою інституту забезпечення позову є саме збереження існуючого стану сторін до вирішення спору по суті і на цій стадії суд не може встановлювати протиправність/правомірність рішення, що оскаржується позивачем, а для вжиття заходів забезпечення позову законодавством вимагається лише наявність відповідних обґрунтованих підстав, які в цьому випадку є та були зазначені вище.

15. При цьому, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

16. Доводи НКРКП про те, що в інших аналогічних справах судами було відмовлено в задоволенні заяв позивачів у вжитті заходів забезпечення позову, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідні судові рішення, на які посилається апелянт, відповідно до ст. 7 КАС України, не є джерелами права, які застосовуються судом.

17. Твердження НКРЕКП про те, що оспорювана позивачем постанова НКРКП в частині глави 1.7 розділу І Правил ринку стосується питання оплати послуг з передачі електроенергії та/або диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а тому суд першої інстанції, на переконання апелянта, безпідставно не застосував пункт 6 частини третьої статті 151 КАС України, згідно з яким не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішення НКРКП щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку), судова колегія відхиляє як безпідставні.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що жодним положенням глави 1.7 розділу І Правил ринку не врегульовано встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу та/або не затверджено методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку), як на тому наполягає апелянт. Тому, підстави для застосування пункт 6 частини третьої статті 151 КАС України відсутні.

18. Доводи апеляції НКРКП про те, що суд першої інстанції протиправно здійснює розгляд цієї справи (позову по суті) за правилами спрощеного позовного провадження, чим грубо порушує норми процесуального права, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки предметом апеляційного провадження наразі є лише ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову, а не рішення по суті позовних вимог та/або будь-яка інша процесуальна ухвала суду.

19. Доводи ПрАТ «НЕК «Укренерго» у своїй скарзі стверджує, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції позивачу дозволено не виконувати його обов`язки перед ПрАТ «НЕК «Укренерго» за відповідними договорами, спростовуються безпосередньо мотивувальною частиною ухвали суду першої інстанції, в якій судом чітко було вказано, що зупинення дії оскаржуваної постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 в частині глави 1.7 розділу І Правил ринку не надає позивачу права не виконувати укладені ним договору на ринку електроенергії і він й наділі залишається відповідальним за оплату відповідних послуг.

20. Доводи ПрАТ «НЕК «Укренерго» про те, що його не було залучено до участі в розгляді цієї справи в якості третьої особи, апеляційний суд відхиляє, оскільки обов`язок суду вирішити таке питання на стадії забезпечення позову КАС України не передбачено.

Крім того, наразі ПрАТ «НЕК «Укренерго» мав реальну можливість викласти всі свої доводи в апеляційній скарзі та в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, а також мав право ознайомитися з матеріалами справи.

Надаючи оцінку всім доводам апелянтів, судова колегія приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг та приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» підлягають залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг та приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 листопада 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді І.О. Грибан

О.В. Карпушова