Справа № 826/15625/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Почепі В.В.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): Грицюк В.В.,

від відповідача: Панасюк Ю.О., Сидорук К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними дій, скасування наказу №312 від 12.12.2016, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України в якому просив суд:

- визнати протиправними дії першого заступника начальника Управління Драбкова Дмитра Михайловича щодо прийняття наказу №312 від 12 грудня 2016 року «Про переведення ОСОБА_1 » в частині позбавлення позивача статусу державного службовця і скасувати вказаний наказ у цій частині як незаконний;

- зобов`язати відповідальних посадових осіб відповідача відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») здійснити повний поворот виконання наказу №312 від 12 грудня 2016 року «Про переведення ОСОБА_1 » в частині позбавлення позивача статусу державного службовця;

- зобов`язати відповідальних посадових осіб Управління відповідно до частини третьої статті 245 КАС України вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 як завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 Управління в частині незаконного позбавлення позивача статусу державного службовця з 12 грудня 2016 року.

Позов обґрунтований тим, що наказом №312 від 12 грудня 2016 року «Про переведення ОСОБА_1 » відповідач протиправно позбавив позивача статусу державного службовця. Водночас ОСОБА_1 зауважує, що сприймав цей наказ виключно як наказ про переведення на ідентичну посаду і лише після судового засідання у справі №826/6378/18, яке відбулося 18 липня 2018 року, він зрозумів, що, на думку відповідача, із прийняттям указаного наказу ОСОБА_1 втратив статус державного службовця. Також зазначає, що був повідомлений під підпис лише про переведення з однієї посади на іншу і не був повідомлений про позбавлення статусу державного службовця, що підтверджується додатком до розпорядження №105 від 7 жовтня 2016 року і заявою позивача від 9 грудня 2016 року. Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що з метою з`ясування підстав для прийняття наказу №312 від 12 грудня 2016 року його адвокат направив адвокатський запит, відповідь на який отримано 28 серпня 2018 року. Відтак позивач вважає, що звернувшись до суду 24 вересня 2018 року, має право на поновлення пропущеного шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.12.2019, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2020, адміністративний позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем встановленого строку звернення до суду.

Постановою Верховного Суду від 19.03.2021 зазначені рішення скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції Верховний Суд виходив, зокрема з того, що суд першої інстанції при відкритті провадження не надав правової оцінки заяві позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, а саме: не вирішив питання про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку та не визнавав підстави такого пропуску поважними чи неповажними. Також, судом касаційної інстанції зазначено, що суд першої інстанції, застосовуючи частину третю статті 123 КАС України неправомірно залишив позовну заяву без розгляду, так як в силу частини першої зазначеної статті суд не залишив позовну заяву без руху із зазначенням недоліків, які необхідно усунути, чим не надав позивачеві можливості повторно повідомити про причини поважності пропуску строку на звернення до суду. Суд апеляційної інстанції, у свою чергу, на вказану помилку уваги не звернув, хоча позивач на неї вказував в апеляційній скарзі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.04.2021 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, викладені у заяві ОСОБА_1 від 24.09.2018 та встановлено позивачу строк на подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин пропуску із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Від позивача 12.05.2021 до суду надійшла заява про поновлення (продовження) строку на подання адміністративного позову.

Водночас, розглянувши подану позивачем заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не наведено жодних інших підстав для поновлення пропущеного строку звернення, ніж ті, що були зазначені в аналогічній заяві від 24.09.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2021 позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.21 та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції. При цьому, позивач вважає, що дана справа повинна розглядатись судом першої інстанції колегіально та за правилами загального провадження.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані зокрема, тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого та передчасного висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки зі змісту наказу № 312 від 12.12.2016 не вбачається, що ОСОБА_1 було позбавлено статусу державного службовця та про відповідні обставини йому стало відомо лише після отримання відповідні на адвокатський запит 28 серпня 2018 року. За твердженням апелента, суд першої інстанції не встановив всіх обставин справи, не прийняв до уваги доводи позовної заяви, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду та фактично позбавив позивача права на судовий захист.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими, та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку наявним у справі доказам, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу відповідно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами ст. 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас, положеннями частини 1 ст.122 КАС України врегульовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч. 5 вказаної норми врегульовано, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з тим, згідно з приписами ч. 3 цієї норми для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вирішальним для визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі 826/5240/18.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 121 КАС України регламентовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В силу положень Кодексу адміністративного судочинства України, при попередньому дослідженні матеріалів позовної заяви суд першої інстанції перевіряє на дотримання вимог законодавства подані до суду документи та наявність чи відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Приписами ч. 1 ст. 123 КАС України врегульовано, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Разом з позовом позивачем на підставі ч. 1 ст. 121 КАС України було подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

У вказаній заяві, позивач, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду, посилається на те, що про існування наказу № 312 від 12.12.2016 «Про переведення ОСОБА_1 », в частині втрати ним, статусу державного службовця, йому стало відомо тільки 18.07.2018 під час оголошення ухвали суду у справі № 826/6378/18 про закриття провадження. При цьому, позивач зазначив, що 18.07.2018 він сприймав зазначений наказ виключно як рішення відповідача про переведення його з посади завідувача сектору зеленого господарства відділу господарського утримання будинків по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , на ідентичну посаду завідувача сектору зеленого господарства, але уже відділу утримання будинків та прибудинкових територій № 1, і ніяким чином зміст наказу № 312 від 12.12.2016 він ніколи не сприймав, як позбавлення його безпосередньо статусу державного службовця, беззаперечним доказом чого є додаток до розпорядження № 105 від 07.10.2016 - «Повідомлення працівників Управління про зміни істотних умов праці», яким він був повідомлений та поставив свій підпис тільки про переведення його з посади «Завідувач сектору зеленого господарства відділу господарського, обслуговування будинків по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_6, АДРЕСА_3 » на посаду «Завідувач сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових и територій № 1». Також позивач наголошує, що він не був повідомлений та не розписувався про позбавлення його статусу державного службовця. Крім того, позивач зазначив про те, що вказані факти підтверджуються його заявою про переведення від 09.12.2016 та фактом відкриття провадження в адміністративній справі 826/6378/18.

Розглянувши вказану заяву позивача суд першої інстанції ухвалою від 08 квітня 2021 року визнати неповажними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, викладені у заяві ОСОБА_1 від 24.09.2018 та встановив позивачу десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали на подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин пропуску із зазначенням інших підстав для поновлення строку. Також, судом першої інстанції було попереджено позивача про те, що у разі неподання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин пропуску із зазначенням інших підстав для поновлення строку у встановлений судом строк позовна заява буде залишена без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду, позивачем, у межах встановленого судом строку було подано до суду першої інстанції заяву про поновлення (продовження) строку на подання адміністративного позову.

Водночас, розглянувши подану позивачем заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не наведено жодних інших підстав для поновлення пропущеного строку звернення, ніж ті, що були зазначені в аналогічній заяві від 24.09.2018, а тому керуючись приписами ст.123, п. 8 ч.1 ст. 240 КАС України Окружний адміністративний суд ухвалою від 16 червня 2021 року позовну заяву залишив без розгляду.

Вирішуючи питання щодо правомірності відповідних висновків суду першої інстанції та наявності правових підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів вірно було встановлено судом першої інстанції предметом спору в даній справі є незаконність наказу першого заступника начальника Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України Драбкова Дмитра Михайловича № 312 від 12.12.2016 року "Про переведення ОСОБА_1 ", в частині позбавлення ОСОБА_1 статусу державного службовця. Усі інші позовні вимоги є похідними.

Разом з тим, судом встановлено, що з зазначеним наказом позивач був ознайомлений 14 грудня 2016, проте з даним позовом звернувся до суду лише 24 вересня 2018 року.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на звернення до суду, ОСОБА_1 посилається на те, що про існування наказу № 312 від 12.12.2016 «Про переведення ОСОБА_1 » в частині втрати ним, на думку відповідача, статусу державного службовця, йому стало відомо тільки 18.07.2018, під час оголошення ухвали суду у справі № 826/6378/18 про закриття провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані позивачем обставини не заслуговують уваги та не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду з даним позовом, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивач був прийнятий на роботу в порядку, передбаченому Законом №3723-XII (у редакції, чинній станом на 2007 рік - 07.02.2007 позивач пройшов конкурсний відбір на посаду завідувача сектору зеленого господарства), прийняв присягу державного службовця і був призначений на вказану посаду з присвоєнням йому 7-го рангу державного службовця, що, зокрема, убачається з трудової книжки від 10.01.2006 серії НОМЕР_1 .

19 травня 2016 року в порядку переведення позивача призначено на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу господарського обслуговування будинків по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 і 12 грудня 2016 року позивача переведено на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків і прибудинкових територій №1 Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України.

У зв`язку з прийняттям 10 грудня 2015 року Верховною Радою України Закону №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року, окремі категорії працівників у державних органах втратили статус державних службовців.

Посада, яку обіймав позивач, належала до посад державної служби на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року №703 «Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», додаток 1-1 до якої визначав належність посади завідувача сектору Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України до четвертої категорії державних службовців. Однак постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2016 року №465 «Про внесення змін і визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», яка набрала чинності 06 серпня 2016 року, визнано такою, що втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року №703.

Розпорядженням щодо Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України від 07.10.2016 №105 «Про введення структури та штатних розписів Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України» у зв`язку із затвердженням структури та штатних розписів Управляння адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, які затверджено розпорядженням щодо Управління справами Апарату Верховної Ради України від 06.10.2016 №104, зазначено, що відділу по роботі з кадрами та з питань державної служби - в межах затвердженого штатного розпису працівників Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, які виконують функції з обслуговування: - повідомити працівників Управління про зміни в структурі та штатному розписі, про наступне припинення державної служби та зміну істотних умов праці в порядку, передбаченому статтею 32 КЗпП України; запропонувати працівникам переведення на іншу роботу та, в установленому порядку, здійснити переведення згідно з чинним законодавством, у зв`язку з чим позивача і було переведено на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків і прибудинкових територій №1 Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України.

12.10.2016 позивач був ознайомлений під підпис з повідомленням працівника Управління про зміну істотних умов праці, яким ОСОБА_1 замість посади завідувача сектору зеленого господарства відділу господарського обслуговування будинків по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 запропоновано посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1 будинку по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_5 / АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 .

Як зазначає відповідач, 09.12.2016 позивач власноручно написав заяву про переведення на посаду, яка не передбачає збереження статусу державного службовця.

Наказом першого заступника начальника по Управлінню адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України від 12 грудня 2016 року №312 ОСОБА_1 переведено з 12 грудня 2016 року з посади завідувача сектору зеленого господарства відділу господарського обслуговування будинків по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 на посаду завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків та прибудинкових територій №1.

З преамбули вказаного наказу вбачається, що його прийнято у зв`язку зі зміною правового статусу окремих категорій працівників Управління (утрата статусу державних службовців), затвердженням розпорядження щодо Управління справами Апарату Верховної Ради України від 06 жовтня 2016 року №104 і введенням у дію штатного розпису працівників Управління адміністративними будинками Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України, які виконують функції з обслуговування (розпорядження щодо Управляння від 07 жовтня 2016 року №105).

Із наказом від 12 грудня 2016 року № 312 позивач був ознайомлений 14 грудня 2016 року.

У постанові від 13 квітня 2020 року по справі № 640/20005/18 Верховним Судом було встановлено, що зі змісту посадової інструкції завідувача сектору зеленого господарства відділу утримання будинків і прибудинкових територій №1, затвердженої першим заступником начальника Управління адміністративними будинками 12.10.2016, завідувач сектору належить до професійної групи «Керівники», є штатним співробітником сектору зеленого господарства відділу утримання будинків і прибудинкових територій №1. Призначається на посаду і звільняється з посади наказом начальника Управління у встановленому трудовим законодавством порядку. Завідувач сектору підпорядковується безпосередньо начальнику відділу утримання будинків і прибудинкових територій №1 та заступнику начальника цього відділу. Згідно з положеннями цієї посадової інструкції за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов`язків, передбачених цією посадовою інструкцією, несе відповідальність у межах, визначених трудовим законодавством.

Таким чином, Верховним Судом було зазначено, що вказаною посадовою інструкцією не передбачено здійснення повноважень, безпосередньо пов`язаних із виконанням завдань і функцій державного органу.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, а також висновки Верховного Суду, викладені за результатом розгляду інших справ між тими самими сторонами та з приводу тих самих правовідносин, колегія суддів визнає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що про існування оскаржуваного наказу ОСОБА_1 дізнався 14 грудня 2016 року, і саме з цієї дати розпочався перебіг строку на його оскарження, та інших похідних вимог, які позивач вважає незаконними та протиправними.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивачу було достеменно відомо про існування обставин, які стали згодом предметом даного позову, починаючи з 14.12.2016, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення ОСОБА_1 до суду з даними позовними вимогами 24.09.2018 відбулось поза межами встановленого місячного строку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та прийнято законне і обґрунтоване рішення у відповідності до вимог матеріального та процесуального права.

У свою чергу, доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не свідчать про наявність підстав визначених ст. 320 КАС України для скасування судового рішення та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 312, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович