Справа № 640/16194/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року м. Київ № 640/16194/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зобов"язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування на його користь за невиконання грошового зобов"язання інфляційних втрат в сумі 8 446 грн та три проценти річних в сумі 4 563 грн, всього 13 009 грн.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на Цивільний кодекс України, Закон України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" та зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повинне здійснити нарахування інфляційних втрат і трьох процентів річних за весь період невиплати перерахованої пенсії на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року, яке набрало законної сили 10 липня 2019 року.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позов, в якому відповідач посилається на Конституцію України, Цивільний кодекс України, закони України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018, та зазначає про відсутність правових підстав для нарахування та виплати позивачу інфляційних втрат та три проценти річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки пенсія не є грошовими зобов"язаннями.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 у справі № 826/10799/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 перераховану пенсію з урахуванням раніше сплачених сум.

Дане рішення суду набрало законної сили 10.07.2019.

Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, на виконання судового рішення на користь позивача перераховані кошти в сумі 87 283,86 грн 06.04.2021, що підтверджується довідкою Ощадбанку.

Вважаючи про наявність права на підставі статті 625 Цивільного кодексу України отримати інфляційні втрати в сумі 8 446 грн та 3% річних в сумі 4 563 грн за несвоєчасність виплати Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві пенсії, згідно з рішенням суду, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі та деяких інших осіб є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно із статтею 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Отже, виплата пенсії особі в належному розмірі є конституційною гарантією судового захисту соціальних прав та неможливості їх обмеження.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Наведене свідчить, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Як встановлено судом, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2019 у справі № 826/10799/18, яке набрало законної сили 10.07.2019 виконано в повному обсязі 06.04.2021.

Таким чином, суд бере до уваги доводи позивача щодо тривалості невиконання судового рішення.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Стягнення з боржника інфляційних втрат, регулюється статтею 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до законодавства України грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо, які мають бути виражені у грошових одиницях.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 липня 2018 року по справі № 2а-11853/10/1570 вбачається, що за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, суд зазначає, що виплата позивачу пенсії на виконання судового рішення не є цивільно-правовими відносинами між ОСОБА_1 та Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, а є публічно-правовими відносинами та випливають з обов"язку Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити належну виплату позивачу пенсії.

Отже, враховуючи, що за результатами розгляду даної справи судом встановлено відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, щодо прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно суд зазначає про відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача суми 3% річних та витрат від інфляції у розмірі.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, тому позов визнається таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 139, 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ідентифікаційний код 42098368) про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева