Справа № 420/15119/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (вул. Симона Петлюри, буд.15, м. Київ, 01032), Державного бюро розслідувань (вул. Симона Петлюри, буд.15, м. Київ, 01032, ), директора територіального управління управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві Титор Дмитра Павловича (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020), територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020, ) про визнання протиправними дії, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (вул. Симона Петлюри, буд.15, м. Київ, 01032), Державного бюро розслідувань (вул. Симона Петлюри, буд.15, м. Київ, 01032, ), директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві Титор Дмитра Павловича (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020), територіального управління управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020, ), в якій позивач просив:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 щодо видання наказу від 29.06.2021 року №373 в частині віднесення до службової інформації у пункті 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань відомостей щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу Державного бюро розслідувань (призначення, переведення, звільнення тощо);

визнати незаконним пункт 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 року №373;

зобов`язати Державне бюро розслідувань вилучити пункт 1.3. з Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 року №373;

визнати протиправною бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича по вiдмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 15 серпня 2021 року про надання копій розпорядчого акту про призначення на посаду заступника начальника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 та його посадової інструкції;

зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у мiстi Миколаєві надати копії розпорядчого акту про призначення на посаду заступника начальника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесi) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 та його посадової інструкції.

Також позивач просив зобов`язати відповідачів подати звіти про виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно віднесено до службової інформації інформацію щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу Державного бюро розслідувань (призначення, переведення, звільнення тощо).

Позивач зазначив, що запитувана інформація відноситься до публічної з вільним доступом. Посилання на інші правові норми для регулювання питань доступу до публічної інформації є незаконним через зазначення у п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VI щодо приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства України застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Позивач вважає протиправним пункт 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 року №373, а як наслідок вважає, що йому необґрунтовано відмовлено в задоволенні запиту на інформацію, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 30.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

23.09.2021 року від представника Державного бюро розслідувань до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є повністю необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що конституційне право на інформацію не є абсолютним і може бути обмежене у визначених законом випадках.

Відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, за приписами частини 1 статті 11 Закону України "Про інформацію" - є інформацією про фізичну особу (персональні дані).

Тобто, відомості про проходження служби конкретним працівником (призначення, переведення, звільнення, тощо) належать до інформації про фізичну особу (персональні дані) у розумінні статті 32 Конституції України, частини 1 статті 11 Закону України "Про інформацію", оскільки такі відомості конкретно ідентифікують відповідну фізичну особу, як конкретного працівника.

Служба в ДБР є державною службою особливого характеру, а тому, віднесення пунктом 1.3. Переліку, затвердженого наказом ДБР №373 від 29.06.2021 року, відомостей щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо) до відомостей, що становлять службову інформацію було зумовлено тим, що обмеження доступу до таких відомостей відповідає захищеним інтересам конкретних щодо захисту їхньої службової репутації, а також щодо захисту їх особистого і сімейного життя (персональних даних про них); можливістю завдання істотної шкоди захищеним інтересам зазначених осіб шляхом маніпулювання відповідними відомостями третіми не доброчесними особами, з метою опосередкованого (через коло рідних та близьких осіб; за допомогою засобів масової інформації, тощо) та/або безпосереднього впливу, з метою схилення їх, як осіб рядового та начальницького складу ДБР, до прийняття тих чи інших рішень з неналежним дотриманням/недотриманням/порушенням вимог законодавства на користь таких не доброчесних осіб, що може призвести до створення передумов для спроб та намагань використати в інтересах певних сил діяльність ДБР, тощо.

Відповідач зазначає, що віднесення пунктом 1.3. Переліку, затвердженого наказом ДБР № 373 вiд 29.06.2021, вiдомостей щодо проходження служби особами рядового i начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо) до вiдомостей, що становлять службову інформацію, є обгрунтованим, прийнятим відповідно до вимог релевантного законодавства, а, отже, законним.

При цьому відповідач зазначає, що, у ІНФОРМАЦІЯ_1 наявнi належнi та необхiднi законодавчо визначені повноваження, а також достатні правові підстави для видання наказу ДБР вiд 29.06.2021 № 373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апаратi та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань».

Тож правові підстави для визнання протиправними дiй ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3. щодо видання наказу ДБР вiд 29.06.2021 № 373 в частині віднесення до службової інформації визначених у пункті 1.3. Переліку, затвердженого таким наказом, відомостей відсутні, відсутні підстави для визнання пункту 1.3. Переліку, затвердженого наказом ДБР № 373 вiд 29.06.2021, незаконним, як і відсутні правові підстави для зобов`язання ДБР вилучити пункт 1.3. з Переліку, затвердженого наказом ДБР № 373 вiд 29.06.2021.

Щодо надання відповіді на запит, відповідач зазначає, що виходячи з положень частини 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо проведення «трискладового тесту», запитуванi позивачем у ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, відомості є інформацією про конкретну особу ОСОБА_2 відноситься до iнформації, про персональні дані, про нього, що може вплинути на його особисте i сiмейне життя, про його професійну сферу життя, як конкретного працівника, який займає посаду начальницького складу органу ДБР, а, отже, є інформацією обмеженим доступом-конфіденційною інформацією, яка знаходяться під особливим захистом, а її поширення обмежене відповідно до приписів чинного законодавства.

24.09.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив Державного бюро розслідувань, в якій зазначено, що усі розпорядники інформації, незалежно від нормативно-правового акта на підставі якого вони діють, при вирішенні питання про надання публічної інформації мають керуватися виключно Законом України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VІ від 13.01.2011 року.

Оскаржуваний наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.06.2021 № 373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» є нормативним актом, оскільки зачіпає права, свободи і законні інтереси громадян, проте він не зареєстрований в Міністерстві Юстиції України

При цьому представник позивача зазначає, що відповідачем не доведено правомірність перебування ОСОБА_3 виконуючим обов`язки директора ДБР на час підписання наказу №373 саме 29.09.2021 року.

Також до суду 24.09.2021 року надійшла заява представника позивача про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

29.09.2021 року від представника територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивача є повністю необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Обмеження доступу до конкретної інформації допускається у разі, якщо розпорядником віднесено її до службової та надання останньої може завдати шкоди правам та інтересам інших осіб.

Відповідно до пункту 1.3 переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань №373 від 29.06.2021 року, до складу таких відомостей віднесено відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу Державного бюро розслідувань.

Крім того, відповідно до пункту 1.12 Переліку, затвердженого наказом ДБР вiд 29.06.2021 №373, відомості про режимно-секретні підрозділи, підроздiли внутрішнього контролю, пiдроздiли, які здійснюють оперативно розшукову діяльність та досудове розслідування, що містяться в положеннях про зазначені підроздiли та посадових інструкціях службових обов`язках працівників цих підрозділів, також становлять інформацію з обмеженим доступом.

Таким чином, у Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві були відсутні підстави для надання ОСОБА_1 інформації віднесеної до службової.

04.10.2021 року до суду від представника позивача надійшли заперечення на відзив територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, що за своєю суттю є відповіддю на відзив.

Представник позивача зазначив, що вся інформація, яка знаходиться у суб`єкта владних повноважень, апріорі є вiдкритою і лише у виняткових випадках, визначених законом, вона може бути закритою для доступу. У відмові у задоволення запиту на інформацію повинно бути зазначено, що запитуваний наказ становить внутрiвідомчу службову кореспонденцію чи доповідну записку або, у ньому міститься iнформацiя, яка зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці, проте при відмові у задоволенні запиту відповідачем не зазначено підстав такої відмови.

11.10.2021 року від представника Державного бюро розслідувань до суду надійшли заперечення в яких зазначено, що перелiк, затверджений наказом ДБР № 373 вiд 29.06.2021 нe є нормативно-правовим актом, так як не містить норм, а слугує для розпорядників та запитувачів тільки орієнтиром щодо інформації, доступ до якої може бути обмежено. у разі, якщо застосування «трискладового тесту» в кожному конкретному випадку надасть підстави для її обмеження, а тому нe пiдлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади.

При цьому представник відповідача зазначив, що повноваження ОСОБА_3. на виконання обов`язкiв Директора Державного бюро розслідувань, як на час підписання наказу ДБР № 373 від 29.06.2021, так і на сьогодні, підтверджуються відомостями, внесеними щодо Державного бюро розслідувань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

11.10.2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача на заперечення, стосовно яких суд зазначає, що такі пояснення не є заявою по суті справи.

22.10.2021 року до суду надійшло клопотання представника територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві про відмову в задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

23.10.2021 року до суду надійшло клопотання представника Державного бюро розслідувань про зменшення витрат на правничу допомогу.

25.10.2021 року до суду надійшла відповідь на клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 29.10.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника Державного бюро розслідувань про розгляд справи №420/15121/21 у судовому засіданні з викликом сторін.

Крім цього, ухвалою від 29.10.2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника Державного бюро розслідувань про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 № 373 затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.

Відповідно до п. 1.3. вищезазначеного переліку, до таких відомостей належать, відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо).

15 серпня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві з "Запитом на інформацію", у якому просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу поштовим відправленням копію розпорядчого акту про призначення на посаду заступника начальника другого слідчого вiддiлу (з дислокацією у м. Одесi) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 та його посадової інструкції.

Листом від 20.08.2021 року №Т-2863/ЗПІ/16-01-16/21 Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до Переліків відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затверджених наказами Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 434 та вiд 29.06.2021 № 373, вiдомості щодо проходження служби особами рядового i начальницького складу органу Державного бюро розслідувань (призначення, переведення, звільнення тощо) становлять інформацію з обмеженим доступом. Начальники слідчих вiддiлiв територіальних управлінь Державного бюро розслідувань та їх заступники є особами рядового і начальницького складу. Таким чином, наказ про призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) ТУ ДБР у м. Миколаєві є документом з обмеженим доступом тому надати копію зазначеного наказу не уявляється можливим.

Позивач, вважаючи протиправними дії щодо віднесення до службової інформації відомостей щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо) а також протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві щодо не надання інформації на запит, звернувся до суду з даним позовом.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України "Про інформацію" №2657-ХІI від 02.10.1992 року (далі - Закон України "Про інформацію").

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до ч.2. ст.6 Закону України "Про інформацію", право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Частинами 1, 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" передбачено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

При цьому ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 20 Закону України "Про інформацію" передбачено, що за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо (стаття 29 Закону України "Про інформацію").

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" №2939-VI від 13.01.2011 року (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Згідно статті 5 Закону №2939-VI одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону №2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

У відповідності до частини 1 статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, зокрема, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Статтею 6 Закону №2939-VI визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім випадків, визначених зазначеним Законом.

Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Згідно статті 9 Закону №2939-VI, відповідно до вимог частини 2 статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Як встановлено судом, Наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 № 373 затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань. Відповідно до п. 1.3. вищезазначеного переліку, до таких відомостей належать, відомості щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо).

В свою чергу Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, відмовлено ОСОБА_1 у наданні інформації за запит про отримання публічної інформації від 15 серпня 2021 року, з посиланням на той факт, що відповідно до Переліків відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затверджених наказами Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 434 та вiд 29.06.2021 № 373, вiдомості щодо проходження служби особами рядового i начальницького складу органу Державного бюро розслідувань (призначення, переведення, звільнення тощо) становлять інформацію з обмеженим доступом. Начальники слідчих вiддiлiв територіальних управлінь Державного бюро розслідувань та їх заступники є особами рядового і начальницького складу. Таким чином, наказ про призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) ТУ ДБР у м. Миколаєві є документом з обмеженим доступом тому надати копію зазначеного наказу не уявляється можливим.

Надаючи оцінку обставинам відносно правомірності дій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 щодо видання наказу від 29.06.2021 року №373 в частині віднесення до службової інформації у пункті 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань відомостей щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу Державного бюро розслідувань (призначення, переведення, звільнення тощо) та відмови Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві у задоволенні запиту ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

12 листопада 2015 року, Верховною Радою України прийнято Закон №794-VIII "Про Державне бюро розслідувань" (далі - Закон №794-VIII), який набрав чинності з 01 березня 2016 року, відповідно до статті 1 якого Державне бюро розслідувань (далі - ДБР) визначено, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Нормами Закону №794-VIII, ДБР відокремлюється, як орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, структурно незалежний від існуючих правоохоронних органів.

На виконання пункту 1 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №794-VIII, Кабінет Міністрів України 29 лютого 2016 року прийняв постанову №127 "Про утворення Державного бюро розслідувань".

03 грудня 2019 року, Верховна Рада України, з метою вдосконалення правових основ організації та діяльності Державного бюро розслідувань, прийняла Закон №305-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" (далі - Закон №305-IX), який набрав чинності 27 грудня 2019 року.

Статтею 1 Закону №794-VIII (у редакції з 27.12.2019 року) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

З огляду на вищенаведене суд зазначає, що з 27 грудня 2019 року, ДБР припинило своє існування, як центральний орган виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції та змінило статус на державний правоохоронний орган.

Наказом ДБР №323 від 08.07.2020 року, затверджено Перелік посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

Таким чином, на реалізацію наказу ДБР були виведені зі штатних розписів територіальних управлінь ДБР посади державної служби та введено нові посади старшого та середнього начальницького складу правоохоронного органу.

У межах своєї компетенції та виходячи із покладених на нього завдань ДБР згідно з пунктом 16 статті 6 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» забезпечує вiдповiдно до законодавства додержання режиму захищеної законом таємниці та іншої інформації з обмеженим доступом, a також визначеного законом порядку оприлюднення та надання доступу до публічної інформації.

Директор ДБР, за змістом частини 1 статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»: видає у межах повноважень накази i розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками ДБР (пункт 8); вживає заходiв iз запобігання несанкціонованому доступу до інформації з обмеженим доступом, а також забезпечує додержання законодавства про доступ до публічної інформації, розпорядником якої є ДБР (пункт 12); забезпечує відкритiсть та прозорість діяльності ДБР вiдповiдно до цього Закону (пункт 18).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» у разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо.

Таким чином у ІНФОРМАЦІЯ_1 наявні повноваження для затвердження переліку відомостей, що становлять службову інформацію.

При цьому суд зазначає, що повноваження ОСОБА_3. на виконання обов`язкiв Директора Державного бюро розслідувань підтверджуються відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Разом з цим, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1- 3 частини 2 статі 6 Закону України №2939-VI, що є "трискладовим тестом", через який проходить публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою.

За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації (постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України №10 від 29 вересня 2016 року "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації").

У відзивах на позовну заяву відповідачами наголошувалося, що з проведеного "трискладового тесту" пункту 1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань вбачається, що:

1) обмеження доступу до таких відомостей, які є інформацією з обмеженим доступом-конфіденційною інформацією, відповідає захищеним інтересам конкретних фізичних осіб - осіб рядового та начальницького складу ДБР щодо захисту їхньої службової репутації, а також щодо захисту їх особистого і сімейного життя (персональних даних про них). При цьому, беручи до уваги статус ДБР, як правоохоронного органу, специфіку завдань, які вирішує ДБР, особливий характер служби в ДБР, умови правового захисту працівників ДБР, обмеження доступу до таких відомостей відповідає правомірному інтересу держави Україна в особі осіб рядового та начальницького складу ДБР щодо запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням;

2) можливість завдання істотної шкоди захищеним інтересам зазначених конкретних фізичних осіб, як і правомірним інтересам держави Україна в особі зазначених осіб, як осіб рядового та начальницького складу ДБР, конкретно полягає у можливості маніпулювання відповідними відомостями, які є інформацією з обмеженим доступом-конфіденційною інформацією, з боку третіх не доброчесних осіб, з метою опосередкованого (через коло рідних та близьких осіб; за допомогою засобів масової інформації тощо) та/або безпосереднього впливу на осіб рядового та начальницького складу ДБР, як на фізичних осіб, з метою схилення їх, як осіб рядового та начальницького складу ДБР, до прийняття тих чи інших рішень з неналежним дотриманням/недотриманням/порушенням вимог законодавства на користь таких не доброчесних осіб, що може призвести до створення передумов для спроб та намагань використати в інтересах певних сил діяльність ДБР, підвищення рівня дезорганізації діяльності ДБР, зростання ризиків виникнення тиску (впливу) на осіб, причетних до виконання завдань слідства та оперативно-розшукової діяльності, зростання ризиків поширення хабарництва, корупції та її проявів у лавах ДБР тощо. Як наслідок, надання вищевказаних відомостей у реальному часі відкриє необмеженому колу осіб інформацію про проходження служби конкретними працівниками ДБР (призначення, переведення, звільнення тощо), що, у свою чергу, матиме прямий причинно-наслідковий зв`язок із зазначеною вище потенційно-конкретною істотною шкодою. Зважаючи на специфіку завдань, які вирішує ДБР, вказана шкода є істотною, а ймовірність її настання внаслідок надання доступу до вищевказаних відомостей є достатньо високою;

3) зважаючи на те, що вищевказані відомості не є інформацією, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо, зазначена вище потенційно-конкретна істотна шкода від надання таких відомостей значною мірою переважає суспільний інтерес в їх отриманні.

З огляду на вищезазначене, суд погоджується з твердженнями відповідачів, що обмеження доступу до публічної інформації може здійснюватися відповідно до закону для захисту, серед іншого, репутації або прав інших людей, підтримання авторитету правоохоронного органу, якщо розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам, і така шкода від оприлюднення відповідної інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Таким чином, обмеження надання Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань розташованим у місті Миколаєві певної інформації щодо старшого та середнього начальницького складу правоохоронного органу для захисту їхньої репутації або прав, підтримання авторитету та неупередженості правоохоронного органу є допустимим.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі №9901/235/20 від 08 липня 2021 року.

З огляду на зазначене відсутні підстави вважати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 щодо видання наказу від 29.06.2021 року №373 в частині віднесення до службової інформації у пункті 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань відомостей щодо проходження служби особами рядового і начальницького складу органу Державного бюро розслідувань (призначення, переведення, звільнення тощо).

При цьому суд зазначає, що пунктами 2, 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №305-IX передбачено, що до приведення у відповідність із цим Законом закони України, інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить цьому Закону, а Кабінету Міністрів України надано місячний строк із дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

На виконання зазначених норм, Кабінетом Міністрів України 13.05.2020 року прийнято постанову № 359 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», згідно якої, зокрема, Державне бюро розслідувань виключається з переліків центральних органів виконавчої влади, затверджених нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Таким чином суд дійшов висновку, що наказ від 29.06.2021 № 373, не підлягає реєстрації в Міністерстві юстиції України.

З огляду на вищезазначені обставини, у сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання незаконним пункту 1.3. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 року №373, та, як наслідок, відсутності підстав для зобов`язання Державне бюро розслідувань вилучити пункт 1.3. з Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 29.06.2021 року №373;

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає фізичним особам права на доступ до інформації, яка знаходиться у розпорядженні держави. Але, таке право може виникнути, по-перше, якщо поширення інформації передбачається судовим рішенням і по-друге, коли доступ до інформації має важливе значення для реалізації права на свободу вираження поглядів і відмова в її наданні є втручанням у це право (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 8 листопада 2016 року у справі "Угорський Гельсінський Комітет проти Угорщини" (Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary, заява № 18030/11, § 156) і від 26 березня 2020 року у справі "Центр демократії та верховенства права проти України" (Centre for Democracy and the Rule of Law v. Ukraine, заява № 10090/16, § 96)).

Крім того, важливим питанням є те, чи виступає особа, яка прагне отримати доступ до відповідних відомостей для інформування громадськості, в ролі "громадського наглядача". Водночас, це не означає, що право на доступ до інформації стосується виключно неурядових організацій і преси. Високий рівень захисту також поширюється на наукових працівників та авторів публікацій з питань, що становлять суспільний інтерес. З огляду на важливу роль, яку відіграє мережа Інтернет у розширенні доступу громадськості до новин та у сприянні розповсюдженню інформації, функція блогерів і популярних користувачів соціальних мереж також може бути прирівняна до "громадського наглядача" у тому, що стосується захисту, передбаченого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Центр демократії та верховенства права проти України" (пункт 87)).

Інформація, дані або документи, до яких вимагається доступ, як правило, повинні відповідати критерію суспільного інтересу, щоб призвести до необхідності їхнього поширення відповідно до Конвенції. Така необхідність може існувати, коли, inter alia, поширення інформації забезпечує прозорість у порядку ведення державних справ та у питаннях, що становлять інтерес для суспільства в цілому, і таким чином, дозволяє широкій громадськості брати участь у державному управлінні (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Центр демократії та верховенства права проти України" (пункт 84)).

Визначення того, що може становити предмет суспільного інтересу, буде залежати від обставин кожної справи. Суспільний інтерес виникає щодо питань, які впливають на громадськість настільки, що вона може на законних підставах цікавитися ними, які привертають її увагу або які значно стосуються її, особливо якщо такі питання впливають на добробут громадян чи життя громади. Це також стосується питань, здатних призвести до значних суперечок щодо важливих соціальних викликів або проблем, про які громадськість бажатиме отримати інформацію. Суспільний інтерес не може зводитися до прагнення громадськості отримати інформацію про приватне життя інших людей.

В свою чергу позивач не обґрунтовує, що інформація про ОСОБА_2 інформацією, яка становить суспільний інтерес.

Разом з цим суд зазначає, що у запиті ОСОБА_1 від 15.08.2021 року відсутнє обґрунтування з яким наміром позивач бажає отримати інформацію відносно посадової особи правоохоронного органу та яким чином він буде її використовувати.

Відсутнє таке обґрунтування і у позовній заяві.

В свою чергу, виходячи з положень частини 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (щодо проведення «трискладового тесту»), та беручи до уваги зміст запитуваної позивачем інформації, суд дійшов висновку, що вона підпадає під вищезазначені критерії обмеження.

З огляду на зазначене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича по вiдмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 15 серпня 2021 року про надання копій розпорядчого акту про призначення на посаду заступника начальника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 та його посадової інструкції.

Як наслідок не належить до задоволення і вимога про зобов`язання Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у мiстi Миколаєві надати копії розпорядчого акту про призначення на посаду заступника начальника другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесi) ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 та його посадової інструкції.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат з надання професійної правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (вул. Симона Петлюри, буд.15, м. Київ, 01032), Державного бюро розслідувань (вул. Симона Петлюри, буд.15, м. Київ, 01032, ), директора територіального управління управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві Титор Дмитра Павловича (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020), територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020, ) - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.