Справа № 400/2557/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

01 листопада 2021 р.справа № 400/2557/20

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомголовного державного виконавця Квашенко Сергія Сергійовича, АДРЕСА_1 (пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056), м. Миколаїв, 54050,

до відповідачіввідповідач 1: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Богдана Хмельницького, 34, м. Одеса, Одеська область, 65007, відповідач 2: заступник начальника Управління - начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєв Юрій Валерійович, пр. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; визнання подання протиправним; визнання протиправним та скасування наказу від 22.05.20 р. № 1181-к в частині; стягнення надбавки за інтенсивність праці за травень 2020 р. в сумі 4 950 грн.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - відповідач 1 або ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса)), в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєва Ю.В. про встановлення надбавок за інтенсивність праці державним службовцям відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) з 4 травня 2020 р. і до кінця місяця, яка полягає у невстановленні головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 надбавки за інтенсивність праці у травні 2020 р. у розмірі 100% до посадового окладу;

2) зобов`язати заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєва Ю.В. внести заступнику начальника ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Чубареву О.О. на погодження подання щодо встановлення головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 надбавки за інтенсивність праці у травні 2020 р. у розмірі 100% до посадового окладу;

3) визнати протиправним подання заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєва Ю.В. про встановлення надбавок за інтенсивність праці державним службовцям відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) з 4 травня 2020 р. і до кінця місяця, в частині встановлення головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 надбавки за інтенсивність праці у травні 2020 р. у розмірі 10% до посадового окладу та його погодження;

4) визнати протиправним та скасувати наказ ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22 травня 2020 р. № 1181-к в частині встановлення головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_1 надбавки за інтенсивність праці у травні 2020 р. у розмірі 10% до посадового окладу;

5) стягнути з ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 кошти не нарахованої та невиплаченої надбавки за інтенсивність праці у травні 2020 р. в сумі 4 950 грн., що є складовою заробітної плати, з утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що перебуває на державній службі на посаді головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса). В травні 2020 р. його надбавка за інтенсивність праці, яка є складовою частиною заробітної плати, склала 10% від посадового окладу, що є найменшим показником серед посадових осіб ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) з аналогічними посадами. З приписів Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 (надалі - Положення № 15) слідує, що нарахування і виплата надбавки за інтенсивність праці, є не правом керівника, яке він реалізує на власний розсуд, а його обов`язком, а тому, при дотриманні критеріїв, передбачених Положенням № 15 (якість і складність підготовлених документів; терміновість виконання завдань, опрацювання та підготовки документів; ініціативність у роботі), відповідач 1 зобов`язаний нарахувати та виплати надбавку в розмірі 10% до посадового окладу позивача.

Відповідач 1 позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні, з тих мотивів, що надбавка за інтенсивність праці є додатковою стимулюючою виплатою, а не обов`язковою складовою заробітної плати позивача і її нарахування є дискрецією керівника, яке реалізується в залежності від характеру та результатів роботи. При визначенні розміру надбавки ОСОБА_1 відповідач 1 взяв до уваги те, що будь-якої роботи безпосередньо у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) позивач не виконував, так як входив до складу виконавчої групи при Миколаївському районному відділ ДВС ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса), начальник якого не подавав подання про встановлення ОСОБА_1 надбавки за інтенсивність праці за травень 2020 р. Крім цього, відповідач 1 врахував дані оперативної інформації щодо показників відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса). Також відповідач 1 вказав на те, що позивач не наводить жодних обґрунтувань та доказів того, що в травні 2020 р. він мав право на надбавку за інтенсивність праці в розмірі 100% (а. с. 89-95).

При вирішенні судом клопотання відповідача 1 про залучення до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача 1 заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєва Ю.В., суд відмовив в задоволенні такого клопотання, але залучив вказану посадову особу як другого відповідача (надалі - відповідач 2) (а. с. 68-70, 79-81).

Відповідач 2 подав відзив, в якому виклав такі заперечення: доводи позивача про завантаженість за основним місцем роботи та включення його до складу двох виконавчих груп не відповідають дійсності, так як із складу однієї виконавчої групи його було виключено. Позивач не подав ніяких доказів того, що обсяг його роботи є надмірним і він має право отримати саме 100% надбавку за інтенсивність праці (а. с. 99-101).

У відповіді на відзив відповідача 1, позивач не погодився з його доводами та зауважив, що надана відповідачем 1 оперативна інформація щодо його навантаження, містить викривлені дані та виготовлена не за допомогою автоматизованої системи, а тому не може бути прийнята до уваги (а. с. 108-116).

Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а. с. 63-64).

Під час розгляду справи, судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а. с. 126-129, 151-154).

У зв`язку з хворобою позивача, провадження у справі зупинялось (а. с. 186-188).

На підставі запровадження в Миколаївському окружному адміністративному суді обмежувальних заходів щодо проведення відкритих судових засідання для запобігання поширенню COVID-19, суд розглянув справу в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 займає посаду головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса).

20 травня 2020 р. відповідач 2 подав начальнику ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) подання про встановлення надбавок за інтенсивність праці державними службовцями відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса), яким ОСОБА_1 запропоновано виплатити надбавку за інтенсивність праці за травень 2020 р. в розмірі 10% до посадового окладу (а. с. 25, 31).

Відповідно до ст. 8 ч. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

Отже, позивач має статус державного службовця.

Відповідно до преамбули Закону України "Про державну службу", він визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Стаття 50 ч. 2, 3 Закону України "Про державну службу" визначає, що заробітна плата державного службовця складається з 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення). За результатами роботи та щорічного оцінювання службової діяльності державним службовцям можуть встановлюватися премії.

Таким чином, надбавка за інтенсивність праці, не є складовою частиною заробітної плати державного службовця, як то помилково вважає позивач.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці", основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Вирішуючи питання співвідношення між Законами України "Про оплату праці" та "Про державну службу", слід виходити з того, що перший закон є загальним і визначає основоположні засади оплати праці, тоді як другий закон є спеціальним і визначає специфіку оплати праці державного службовця.

Як передбачено ст. 5 ч. 3 Закону України "Про державну службу", дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Враховуючи наведені норми, слід зробити висновок про те, що оскільки Закон України "Про державну службу" містить спеціальні норми, які врегульовують питання оплати праці державного службовця та імперативно закріплюють структуру його заробітної плати, то до спірних правовідносин слід застосовувати саме цей закон і з огляду на застереження ст. 5 ч. 3 Закону України "Про державну службу", норми Закону України "Про оплату праці" не можуть визначати інші складові заробітної плати державного службовця.

Як вже зазначалось судом вище, Закон України "Про державну службу" передбачає тільки 4 елементи заробітної плати державного службовця: 1) посадовий оклад, 2) надбавка за вислугу років, 3) надбавка за ранг державного службовця, 4) премія, а тому надбавка за інтенсивність праці, яка за своєю правовою природою є стимулюючою виплатою, не входить до структури заробітної плати державного службовця.

Це підтверджується і п. 1 Положення № 15, яким передбачено, що воно визначає механізм застосування стимулюючих виплат державним службовцям з метою посилення мотивації працівників державних органів до високопрофесійної, результативної та високоякісної роботи.

Керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати.

До додаткових стимулюючих виплат державним службовцям належать надбавки:

1) за інтенсивність праці;

2) за виконання особливо важливої роботи.

Надбавка за інтенсивність праці та надбавка за виконання особливо важливої роботи (далі - надбавки) встановлюються державним службовцям у відсотках до посадового окладу.

Надбавки встановлюються згідно з наказом (розпорядженням) керівника державної служби в державному органі.

Надбавка за інтенсивність праці встановлюється державним службовцям з урахуванням таких критеріїв:

1) якість і складність підготовлених документів;

2) терміновість виконання завдань, опрацювання та підготовки документів;

3) ініціативність у роботі.

Отже, Положення № 15 напряму визначає, що встановлення надбавки за інтенсивність праці, є правом керівника, адже використане в Положенні № 15 формулювання "… має право …", свідчить про те, що такі повноваження лежать у сфері розсуду керівника державного органу і реалізуються виключно за його волевиявленням.

Наявність законодавчо встановлених критеріїв для виплати надбавки за інтенсивність праці, не є свідченням обов`язкового характеру виплати такої надбавки, а свідчить лише про те, що у випадку прийняття позитивного рішення про її виплату, яке реалізується на розсуд керівника державного органу, останній повинен врахувати ці критерії.

Посилання позивача на постанову Вищого адміністративного суду України від 27 січня 2016 р. у справі № 826/19559/14 (рішення суду доступне за посиланням в Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/55869887), суд до уваги не приймає, так як в ній йде мова про обов`язковість виплати заробітної плати, тоді як надбавка за інтенсивність праці до неї не відноситься.

Відповідач 1, реалізовуючи свою виключну компетенцію, встановив ОСОБА_1 у травні 2020 р. надбавку за інтенсивність праці в розмірі 10% до посадового окладу.

При цьому, відповідач 1 виходив з того, що безпосередньо у ПМРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) позивач у травні 2020 р. не працював, так як входив до складу двох виконавчих груп, з однієї з яких його було виключено, і свідчень того, що у вказаний період навантаження позивача потребувало додаткової оплати труда, у відповідача 1 не має.

В матеріалах справи маються суперечливі дані щодо навантаження позивача.

Так, відповідач 1 разом з відзивом подав оперативну інформацію, з якої слідує, що станом на 1 червня 2020 р. у позивача не перебувало жодного виконавчого провадження (а. с. 97), тоді як позивач подав звіт про роботу за період з 1 січня до 31 травня 2020 р., відповідно до якого за цей період до позивача надійшло 198 виконавчих документів (а. с. 118).

Слід зазначити, що обидва документи не містять інформації про навантаження позивача саме за травень 2020 р., який є спірним періодом, тобто вони не містять інформації про предмет доказування.

Відповідно до ст. 73 ч. 1, 4 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підставі наведеної норми, суд не приймає до уваги надані обома сторонами дані щодо навантаження позивача.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ст. 77 ч. 1, 2 КАС України).

Дані норми слід розуміти таким чином, що саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок довести суду правомірність свого рішення, але це не позбавляє позивача обов`язку довести ті обставини, які покладені ним в основу своїх вимог.

Якщо позивач стверджує, що відповідач 1 протиправно занизив розмір його надбавки за інтенсивність праці за травень 2020 р. (замість 100% виплатив лише 10%), позивач повинен подати докази відповідності своєї роботи критеріям, наведеним в Положенні № 15 (якість і складність підготовлених документів; терміновість виконання завдань, опрацювання та підготовки документів; ініціативність у роботі).

Будь-яких доказів того, що нарахована та виплачена надбавка за інтенсивність праці за травень 2020 р. в розмірі 10% не відповідає фактично виконаному позивачем обсягу роботи (її складності, терміновості, обсягу тощо), позивач суду не подав.

До того ж слід зауважити, що оцінка роботи державного виконавця на відповідність вищенаведеним критеріям, є прерогативою керівника державного органу, що випливає з його дискреції щодо призначення та виплати надбавки.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову головного державного виконавця Квашенко Сергія Сергійовича ( АДРЕСА_1 (пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056), м. Миколаїв, 54050, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Богдана Хмельницького, 34, м. Одеса, Одеська область, 65007, ) заступника начальника Управління - начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєва Юрія Валерійовича (пр. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056 ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз