Справа № 520/6480/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 р. Справа № 520/6480/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, по справі № 520/6480/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту - ГУПФУ в Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () № 6085 від 13.11.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058- IV, починаючи з 14 вересня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувати до загального трудового стажу період його роботи з 19.07.1991 по 26.07.2000 у Малому змішаному підприємстві «Цінціннаті»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за період з 14 вересня 2020 року до моменту виплати поточної пенсії за рішенням суду;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність рішення відповідача, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком з огляду на недостатність страхового стажу на момент звернення до пенсійного органу, обґрунтованого неможливістю зарахування до загального трудового стажу позивача періоду роботи у Малому змішаному підприємстві "Цінціннаті" з 19.07.1991 по 26.07.2000 (запис про звільнення, в порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, не завірено печаткою підприємства), оскільки формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, враховуючи відсутність будь-яких інших доказів, які б спростовували факт роботи позивача у вказаний період на Малому змішаному підприємстві "Цінціннаті".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 по справі № 520/6480/21, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () № 6085 від 13.11.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувати до загального трудового стажу період його роботи з 19.07.1991 по 26.07.2000 у Малому змішаному підприємстві «Цінціннаті».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, починаючи з 14 вересня 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії з 14 вересня 2020 року.

Допущено негайне виконання рішення суду про присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 по справі № 520/6480/21 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на неможливість врахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 19.07.1991 по 26.07.2000 у Малому змішаному підприємстві «Цінціннаті», оскільки запис про звільнення з вказаного підприємства у трудовій книжці позивача, в порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, не завірено печаткою підприємства. У зв`язку з чим, стверджує, що позивач набуде права на призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» після досягнення віку 63 роки.

Позивач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Наполягав на необґрунтованості твердження пенсійного органу про неможливість включення до страхового стажу позивача періоду його роботи з 19.07.1991 по 26.07.2000 у Малому змішаному підприємстві «Цінціннаті», яке є проявом бюрократизму та таким, що обмежує право позивача на пенсійне забезпечення.

Вказує, що достовірність запису в трудовій книжці позивача про звільнення підтверджується чітким штампом МЗП «Цінціннаті», а тому посилання відповідача на зворотнє є таким, що не відповідає дійсності. Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що відповідач у разі виникнення сумнівів у дійсності таких обставин, міг скористатися передбаченою положеннями п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №22-1 від 25.11.2005 можливістю та витребувати від МЗП «Цінціннаті» додаткові відомості або документи щодо роботи позивача на підприємстві у вказаний період, чого зроблено не було. Враховуючи, що відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, а не на працівника, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії. Стверджує, що його трудова книжка містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, доказів які б спростовували такі обставини відповідачем не надано, як і не надано доказів того, що записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають підробний характер, а тому відсутні підстави для неврахування до загального страхового стажу позивачу періоду його роботи з 19.07.1991 по 26.07.2000 на Малому змішаному підприємстві «Цінціннаті».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 6085 від 13.11.2020 відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У вказаному рішенні зазначено, що при призначенні пенсії не зараховано період роботи з 19.07.1991 по 26.07.2000, оскільки запис внесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме запис про звільнення не завірено печаткою підприємства.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для визнання протиправним і скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 6085 від 13.11.2020 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки визнав необґрунтованим висновок відповідача про неможливість зарахування до стажу роботи позивача період роботи з 19.07.1991 по 26.07.2000 у Малому змішаному підприємстві "Цінціннаті" з огляду на наявність в трудовій книжці позивача, яка є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 , всіх необхідних записів про роботу за спірний період. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.07.1991 по 26.07.2000 у Малому змішаному підприємстві "Цінціннаті" та, враховуючи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 має підтверджений судом страховий стаж більш ніж 27 років з урахуванням вказаного періоду роботи, зобов`язав відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 14.09.2020 року та виплатити заборгованість.

Разом з цим, суд першої інстанції залишив без задоволення позовні вимоги про виплату заборгованості пенсії до моменту виплати поточної пенсії, оскільки зазначений спосіб виконання судового рішення жодним чином необґрунтований позивачем та є передчасним.

Відмовляючи в задоволенні вимог про встановлення контролю за виконанням даного рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст.ст. 2, 3, 14 КАС України, вказав, що це є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон України №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини першої статті 24 Закону України №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини першої статті 26 Закону України №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Зі змісту наведених норм слідує, що умовою для призначення пенсії за віком для осіб, які в 2020 році досягли 60 років є наявність страхового стажу не менше 27 років.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком 12.11.2020 року досяг 60 років (а.с. 21).

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком слугував висновок пенсійного органу про неможливість зарахування до загального страхового стажу період роботи позивача з 19.07.1991 по 26.07.2000, оскільки запис про звільнення в трудовій книжці в порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок не завірено печаткою підприємства.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.

Так, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 14.11.1984 (а.с. 24) відповідно до наказу від 19.07.1991 № 11 позивача прийнято на роботу на посаду директора Малого змішаного підприємства "Цінціннаті" та відповідно до наказу від 26.07.2000 №23 позивача звільнено з посади директора МЗП "Цінціннаті" за власним бажанням.

Вказані записи засвідчені підписами посадової особи, не містять виправлень, з їх змісту можна чітко ідентифікувати дати прийняття та звільнення з роботи, назву підприємства та посаду, яку займав позивач. Запис про прийняття ОСОБА_1 на роботу засвідчено печаткою підприємства.

З приводу посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на незавірення печаткою запису про звільнення в трудовій книжці, що унеможливлює зарахування до загального страхового стажу період роботи позивача з 19.07.1991 по 26.07.2000, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 (далі по тексту - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З аналізу наведених норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а тому, слід дійти висновку, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права, зокрема, шляхом позбавлення особи права на включення відповідного періоду роботи (відображеного в трудовій книжці з певними недоліками) до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, пославшись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.05.2018 по справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідачем ані до суду першої, ані апеляційної інстанції не надано жодних доказів, які б спростовували достовірність записів трудової книжки позивача, зокрема, в частині спірного періоду роботи, як і не надано доказів того, що такі записи є сфальсифікованими або мають ознаки підроблення.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для не зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 19.07.1991 по 26.07.2000 на Малому змішаному підприємстві «Цінціннаті».

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Також, у випадку недостатності поданих особою документів для призначення пенсії, відповідач мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Разом з цим, відповідач не вживши жодного із вказаних заходів для з`ясування обставин щодо тривалості страхового стажу позивача, переклав фактично на нього тягар доведення правдивості чи достовірності даних, зазначених у його трудовій книжці, чим позбавив можливості належним чином реалізувати право на пенсійне забезпечення.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідач як суб`єкт владних повноважень правомірності оскаржуваного рішення від 13.11.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 належним чином не довів.

З огляду на спростування наведеними вище обставинами висновку відповідача щодо неможливості зарахування до загального страхового стажу позивача періоду його роботи на Малому змішаному підприємстві "Цінціннаті" з 19.07.1991 по 26.07.2000, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним і скасування рішення № 6085 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.11.2020 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 19.07.1991 по 26.07.2000 на Малому змішаному підприємстві "Цінціннаті".

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058- IV, починаючи з 14 вересня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зор устатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, умови, за наявності яких пенсійний орган зобов`язаний призначити пенсію, визначені ч.1 ст. 26 Закону № 1058-IV. Якщо такі умови наявні, орган повинен призначити пенсію. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити пенсію або відмовити у її призначенні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Так, як встановлено вище, станом на час звернення до пенсійного органу 12.11.2020 року ОСОБА_1 , виповнилося 60 років, його загальний страховий стаж, згідно вищенаведених висновків суду, становить понад 27 років, а не 25 років 1 місяць 3 дні, як розрахував відповідач, а тому наявні всі умови, передбачені частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", необхідні для призначення пенсії за віком.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З огляду на викладене, враховуючи наявність усіх необхідних умов, визначених частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, а також дати звернення позивача за пенсією (12.11.2020), що з огляду на дату досягнення ним пенсійного віку (13.09.2020), відповідає строку, визначеному вказаною нормою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058- IV, починаючи з 14 вересня 2020 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Беручи до уваги викладене, рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 пенсії в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 по справі № 520/6480/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій О.В. Присяжнюк