Справа № 127/22370/21
Суддя: Ковбаса Ю. П.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/241/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" жовтня 2021 р.м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Ковбаса Ю.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області та інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області капрала поліції Колосюк Мар`яни Ігорівни, про скасування постанови серії ЕАО № 4655734 від 18.08.2021, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до УПП у Вінницькій області та інспектора батальйону № 1 роти № 3 УПП у Вінницькій області капрала поліції Колосюк М.І., про скасування постанови серії ЕАО № 4655734 від 18.08.2021, у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 122 КУпАП.

Позивач мотивував адміністративний позов наступним.

18.08.2021, інспектором батальйону № 1 роти № 3 УПП у Вінницькій області капралом поліції Колосюк М.І., було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4655734, про те, що 18.08.2021, о 18 год. 01 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «OPEL ZEFIRA», р/н НОМЕР_1 , не виконала вимогу дорожньої 1.30 ПДР, чим порушила п. 34 ПДР України.

На думку позивача постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки вона правопорушення у якому її визнав винним інспектор поліції не здійснював та ПДР України не порушувала.

Також позивач в поданому до суду позові вказувала, що інспектором грубо порушено вимоги законодавства при складанні постанови та безпідставно не враховано її пояснення щодо невинуватості у вчиненні правопорушення.

Крім того, позивач стверджує, що під час руху їй різко стало зле, у зв`язку з чим вона з`їхала на парковку торгівельного центру й у той же час зупинилася у найближчому вільному місці та увімкнула аварійну сигналізацію для того, щоб подзвонити родичам та попросити її забрати, адже вона не могла рухатися далі за кермом самостійно.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху

Відповідно до п. 15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

ОСОБА_1 виконала вимоги п.9.9 -9.11 ПДР України, увімкнувши аварійну сигналізацію. Тобто позивач діяла у відповідності до ПДР України і не вчиняла жодного правопорушення.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, однак про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку, визначеному ч. 2 ст. 268 КАС України..

Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, визначеному ч. 2 ст. 268 КАС України, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, при цьому надіслав відзив на адміністративний позов з диском відеофіксацією скоєного правопорушення та просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов наступного висновку.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18.08.2021, інспектором батальйону № 1 роти № 3 УПП у Вінницькій області капралом поліції Колосюк М.І., було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4655734, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення положень ч. 6 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень. Як вбачається зі змісту постанови поліцейським встановлено що 18.08.2021, о 18 год. 01 хв., водій ОСОБА_1 , не виконала вимогу дорожньої розмітки 1.30, чим порушила п. 34 ПДР України - Порушення вимог розмітки проїзної частини доріг.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У відповідності до п. 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно п. 8.4(ґ)ПДР дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи: інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

Згідно п. 8.4(е) ПДР, таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Відповідно до ПДР України дорожній знак п. 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Відповідно до ПДР України табличка до дорожнього знаку п. 7.17 «Інваліди» означає, що дія знака п. 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Інвалід» відповідно до вимог цих правил.

Згідно ДСТУ 4100:2014 «Дорожні знаки. Загальні технічні умови. Правила застосування»: табличку 7.17 «Інваліди» потрібно застосовувати зі знаками 5.38.1-5.38.3 і 5.39, щоб зазначити місця (або спеціально відведену частину майданчика) для стоянки транспортних засобів, якими керують інваліди.

Розмітка 1.30 позначає місця стоянки транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю чи на яких установлено розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю".

Згідно ч. 6 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Інспектор поліції Колосюк М.І. представилася позивачу та відповідно до порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу (ч. 1 ст. 279 КУпАП).

Позивачу було роз`яснено суть її правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1, ч. 1, ст. 284 КУпАП інспектор поліції Колосюк М.І. винесла постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Враховуючи ч. 3 ст. 285 КУпАП копія постанови вручається під розписку, інспектор поліції Олексієнко В.М. вручила копію позивачу про, що свідчить його особистий підпис на копії постанови та напис про ознайомлення.

Судом оглянуто відеозапис, наданий інспектором поліції, який суд вважає таким, що підтверджує порушення позивачем дорожньої розмітки 1.30, п. 34 ПДР України та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП.

З оглянутого відеозапису чітко вбачається, що водій ОСОБА_1 здійснила зупинку в зоні дії дорожньої розмітки 1.30 та при спілкуванні з інспектором поліції Колосюк М.І. здійснила проїзд з однієї на іншу частину дорожньої розмітки 1.30 «Водій з інвалідністю». При цьому, позивачем не надано жодних доказів, які б спростовували обставини, викладені в оскаржуваній постанові.

Таким чином, позивачем не надано суду докази та переконливі обґрунтування того, що нею не було вчинено правопорушення, яке їй інкримінується.

Позивач, аргументуючи свою позицію посилається на те, що не було враховано обставини передбачені положенням ст. 33 КУпАП, а також її невинуватість у вчиненні правопорушення, однак суд відмовляючи у задоволенні позову приймає до уваги, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП ).

Частиною 3 ст. 254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених ст. 258 цього Кодексу.

Згідно вказаної норми ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері вчення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне рушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд прийшов до висновку про доведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що в ході судового розгляду доведено факт вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, оскільки суду надані докази, які визнані судом як такі, що підтверджують вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосовано адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 122, 293 КУпАП, ст. 90, 77, 227, 228, 241 - 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Постанову серії ЕАО № 4655734 від 18.08.2021, винесену поліцейським Управління патрульної поліції у Вінницькій області Колосюк Мар`яною Ігорівною, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області та інспектора батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції у Вінницькій області капрала поліції Колосюк Мар`яни Ігорівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Вінницькій області: адреса: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24,

Суддя