Справа № 280/7037/21
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 жовтня 2021 року Справа № 280/7037/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якого позивач просить суд визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф-1158-55 від 24.02.2020.

Ухвалою судді від 28 серпня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 21.02.2021 відповідачем складено вимогу щодо сплати заборгованості єдиного внеску в розмірі 29652,05 грн. Вказує, що з 11.02.2003 була зареєстрована як фізична особа підприємець, проте з грудня 2013 року підприємницьку діяльність не здійснює, офіційно працевлаштована в ЦПЗ №3 м. Василівка. Просить позов задовольнити.

Представник Головного управління ДПС у Запорізькій області проти позову заперечив з підстав визначених у письмовому відзиві вх.№52971 від 15 вересня 2021 року, відповідно до яких зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 11.02.2003, дата державної реєстрації (перереєстрації/ внесення відомостей до ЄДР) - 14.10.2010 з видом діяльності: КВЕД 52.62.0 роздрібна торгівля з лотків та на ринках. 01.07.2021 до Єдиного державного реєстру внесено запис відносно ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності, підстава: власне рішення. Згідно даних інформаційно-аналітичної системи контролюючого органу ОСОБА_1 з 11.02.2003 по 01.07.2021 перебувала на обліку у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області (Василівському управлінні ГУ ДПС у Запорізькій області) як фізична особа - підприємець, а з 01.07.2021 - стан платника: припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті). ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_2 ) є платником єдиного внеску, відповідно до вимог п.4 ч.І ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-УІ (із змінами та доповненнями) (далі ЗУ №2464-VI) (платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування). Оскільки Позивач ( ОСОБА_1 ), з 11.02.2003 (дата взяття на облік, як платника єдиного внеску) по 01.07.2021 (дата зняття з обліку, у зв`язку з припиненням; з 01.07.2021 - стан платника: припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті)), перебував на обліку у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області, то відповідно до вимог п.4 ч.І ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI зобов`язаний сплачувати єдиний внесок за 2017, 2018, 2019, 2020 роки та 1-2 квартал 2021 року. На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів у зв`язку з невиконанням зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати ЄСВ за 2017, 2018, 2019, 2020 роки - ГУ ДПС у Запорізькій області було винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1158-55 від 24.02.2021 у розмірі 29 652,05 грн. На момент винесення оскаржуваної вимоги (24.02.2021) ОСОБА_1 перебувала у статусі фізичної особи-підприємця. Рішення № від 11.06.2020 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», прийняте ГУ ДПС у Запорізькій області відповідно до ч.7 п.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (із змінами та доповненнями), за неподання/несвоєчасне подання звітності з єдиного внеску за 6 періодів, згідно акту №000448/08-01-55-05/ НОМЕР_2 від 04.06.2020 про неподання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у строки, визначені законодавством до Василівського управління ГУ ДПС у Запорізькій області. У задоволенні позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Згідно матеріалів адміністративної справи ОСОБА_1 з 11.02.2003 по 01.07.2021 перебувала на обліку у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області (Василівському управлінні ГУ ДПС у Запорізькій області) як фізична особа - підприємець, а з 01.07.2021 - стан платника: припинено.

ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_2 ) є платником єдиного внеску, відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VІ (із змінами та доповненнями) (платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів у зв`язку з невиконанням зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати ЄСВ за 2017, 2018, 2019, 2020 роки - ГУ ДПС у Запорізькій області було винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1158-55 від 24.02.2021 у розмірі 29 652,05 грн.

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів у зв`язку з невиконанням зобов`язання ОСОБА_1 щодо сплати ЄСВ за 2017, 2018, 2019, 2020 роки - ГУ ДПС у Запорізькій області було винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1158-55 від 24.02.2021 у розмірі 29 652,05 грн.

Рішення № від 11.06.2020 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», прийняте ГУ ДПС у Запорізькій області відповідно до ч.7 п.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (із змінами та доповненнями), за неподання/несвоєчасне подання звітності з єдиного внеску за 6 періодів, згідно акту №000448/08-01-55-05/ НОМЕР_2 від 04.06.2020 про неподання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у строки, визначені законодавством до Василівського управління ГУ ДПС у Запорізькій області.

Не погоджуючись з Вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1158-55 від 24.02.2021 у розмірі 29652,05 грн. позивач звернулася до суду.

Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464- VI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 2 Закону №2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали загальну систему оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції, що діяла до 01.01.2017) було визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, зазначені положення у редакції, яка діяла до 01.01.2017 передбачали саме право, а не обов`язок платника на визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання платником доходу у звітному періоді.

Надалі ж, Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

В частині сьомій статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абзаци третій, п`ятий частини 8 статті 9 №2464-VI).

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що за період з 2017 року по 1 квартал 2021 року нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, недоїмка якого складає 28632,05 грн.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимог з огляду на наявність у позивача як фізичної особи-підприємця обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі, який протягом 2017 року - І квартал 2021 року був найманим працівником та його роботодавець сплачував за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою за мінімальний розмір.

Суд зазначає, що соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.

Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то вирішальне значення у цій справі мають обставини наявності підстав вважати позивача застрахованою особою, за яку вже сплачено єдиний внесок роботодавцем у розмірі не нижче мінімального. Від встановлення цих обставин залежить вирішення питання наявності або відсутності у позивача обов`язку сплачувати ЄСВ як фізичною особою-підприємцем.

Судом встановлено, що позивач був працевлаштований з 24.12.2013 по теперішній час працює в Центрі поштового зв`язку №3 м. Василівка ПАТ «Укрпошта», що підтверджується трудовою книжкою.

За весь вказаний час Центр поштового зв`язку №3 м. Василівка ПАТ «Укрпошта» як роботодавець своєчасно та у повному обсязі нараховує та сплачує за позивача єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як за застраховану особу. Протилежного відповідачем не надано.

Однак, відповідач наполягає на необхідності сплати єдиного внеску позивачем ще й як фізичною особою - підприємцем. Свою позицію податковий орган мотивує посиланням на те, що позивач у спірний період був зареєстрований фізичною особою - підприємцем, а отримання доходу від підприємницької діяльності не є визначальною ознакою для сплати єдиного внеску, оскільки Закон №2464-VI зобов`язує таку особу сплатити єдиний внесок і у разі відсутності доходу від ведення підприємницької діяльності.

Оцінюючи наведені доводи контролюючого органу, суд виходить з такого.

Дохід - це загальна кількість матеріальних цінностей, одержаних особою за певний проміжок часу.

Підприємницька діяльність за певних обставин може бути і збитковою, що виключає отримання особою доходу (прибутку).

Разом з цим, як дохід, так і збитки є результатом ведення такою особою підприємницької діяльності.

Але доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності у спірний період відповідачем до матеріалів справи не надано.

Також, відповідачем підтверджено, що за період з 2019 по 2020 роки звіти позивачем до контролюючого органу не подавались.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дано визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19 (№ в ЄДРСР 86203700), постанові Верховного Суду від 02.04.2020 по справі № 140/2475/19 (№ в ЄДРСР 88575624).

Суд зазначає, що факт державної реєстрації фізичною особою індивідуальної підприємницької діяльності не зобов`язує таку особу до активного її ведення.

Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати.

Враховуючи наведене, суд вважає, що Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1158-55 від 24.02.2021 на суму 28632,05 грн. ГУ ДПС у Запорізький області є протиправною та підлягає скасуванню у частині вимоги від позивача сплатити борг з недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зазначеній сумі.

Однак, суд звертає увагу на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1158-55 від 24.02.2021 ГУ ДПС у Запорізький області складається з недоїмки у розмірі 28632,05 грн., штрафу у розмірі 1020,00 грн. та пені 0,00 грн..

Суд розглядаючи позовні вимоги приходить до висновку, що вони підлягають задоволенню частково, а саме в частині визнання протиправною та скасування суми недоїмки у розмірі 28632,05 грн.

Що стосується визнання протиправними та скасування штрафу у сумі 1020 грн., то суд зазначає про таке.

Рішення № від 11.06.2020 про застосування штрафних санкцій позивачем не оскаржувалося, відтак є узгодженим.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

За приписами пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Суд звертає увагу, що рішення № від 11.06.2020 на загальну суму 1020 грн. не оскаржено, доказів протилежного сторонами не надано, отже є узгодженим.

Доказів сплати суми податкового зобов`язання 1020 грн. за вищевказаним рішенням позивачем також не надано.

За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За правилами пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Таким чином, оскільки сума податкових зобов`язань 1020 грн., визначена податковим органом у рішенні № від 11.06.2020, є узгодженою та несплаченою у встановлені чинним законодавством строки, тому в цій частині податкова вимога не підлягає скасуванню, а позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б в повному обсязі доводи позивача, а відтак, не довів правомірності прийнятого рішення в повному обсязі, а тому заявлені позивачем вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та керуючись вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України судовий збір підлягає частковому стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 876,77 грн..

Керуючись статтями 132, 135, 139, 241, 244, 252, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1158-55 від 24.02.2021 в частині суми недоїмки у розмірі 28632 грн. 05 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судовий збір у сумі 876,77 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 27 жовтня 2021 року.

Суддя О.О. Артоуз