Справа № 400/5340/20
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/5340/20
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору ВП № 47182563 від 22.06.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що норми Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VII, в різні періоди по різному визначали базу обрахування виконавчого збору, а саме: до 28.08.2018 року розмір виконавчого збору становив 10% фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 року - 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню. 15.07.2019 року державним виконавцем Заводського ВДВС відкрито виконавче провадження №59555799 з примусового виконання постанови №47182563 від 22.06.2016 року про стягнення на користь держави 28 270,59 грн. виконавчого збору. При цьому позивач визначила, що у виконавчому провадженні №47182563 з неї не було стягнуто кошти. На думку позивача, в даному випадку застосуванню підлягає редакція Закону №1404-VII до 28.08.2018 року, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршене у зв`язку з прийняттям змін. Крім того, постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 47182563 від 22.06.2016 року винесена у період дії Закону України «Про виконавче провадження» №606- XIV, що у силу приписів п.6 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VII забороняє стягнення виконавчого збору згідно з постановами, винесеними до набрання чинності цим законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про стягнення виконавчого збору ВП №47182563 від 22.06.2016 року винесена у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» №606- XIV, тому відсутні підстави для її скасування. Більш того, у даній справі позивачем висловлена фактична незгода з діями виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №59555799 з примусового виконання постанови №47182563 від 22.06.2016 року, проте самі дії виконавця чи постанову про відкриття виконавчого провадження №59555799 позивачем не оскаржено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин у справі, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено про відсутність правових підстав для відкриття виконавчого провадження №59555799 зі стягнення виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, прийнятої у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» №606- XIV. Також апелянтом визначено, що у відповідності до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20.05.2020 року у справі №0340/1792/18, належним способом захисту є оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, а не постанови про відкриття виконавчого провадження.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.04.2015 року Заводським відділом ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження №47182563 з виконання виконавчого листа №2/487/360/15, виданого 17.03.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» 282 705, 91 грн.

22.06.2016 року Заводським відділом ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову №47182563 про стягнення виконавчого збору в сумі 28 270, 59 грн. (а.с 22).

22.06.2016 року виконавче провадження №47182563 закінчено та направлено для подальшого виконання до Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області. Разом з постановою про закінчення виконавчого провадження до Центрального ВДВС м. Миколаїва ГТУЮ у Миколаївській області направлено виконавчий лист № 2/487/360/15, виданий 17.03.2015 року Заводським районним судом м. Миколаєва, та постанову про стягнення виконавчою збору в сумі 28 270, 59 грн.

19.07.2016 року Центральним ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження №51662026 за виконавчим листом №2/487/360/15 (а.с. 14).

15.07.2019 року на підставі письмової заяви стягувача про повернення виконавчого документа винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 16).

Разом з тим, 15.07.2019 року на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної 22.06.2016 року, відкрито виконавче провадження №59555799 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 28 270, 59 грн. (а.с. 19).

Постановою про передачу виконавчого провадження від 11.01.2020 року, ВП №59555799 передано до Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області (а.с. 20).

14.01.2020 року ВП №59555799 приєднано до зведеного виконавчого провадження № ВП 58392228 (а.с. 21).

28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Мотельчук Ю.І., звернулася до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 22.06.2016 року та закінчення виконавчого провадження № 59555799 (а.с. 42-43).

Листом від 12.11.2020 року за № 94042/107-36/Н, відповідач надав відповідь на вказану заяву, в якій повідомив, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до суду в порядку адміністративного судочинства(а.с. 41).

Не погодившись із постановою про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №47182563, позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання постанови протиправною та її скасування.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

До 05 жовтня 2016 року умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно частини першої статті 1 Закону №606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 25 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 27 Закону №606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною третьою статті 28 Закону №606-XIV постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 28 Закону №606-XIV розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Частиною шостою статті 28 Закону №606-XIV передбачено, що у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Аналіз статті 28 Закону №606-XIV дає підстави для висновку, що про стягнення виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові, яку приймає після закінчення строку для самостійного виконання рішення суду, за умови, що рішення не було виконано.

Учасниками справи не заперечується факт несплати ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 28 270, 59 грн. станом на 22.06.2016 року, тобто на дату винесення оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору.

За таких обставин та внаслідок дослідження приписів Закон №606-XIV, судова колегія визначає правомірність дій державного виконавця на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 47182563 від 22.06.2016 року.

Стосовно позиції апелянта про необхідність оскарження постанови про стягнення виконавчого збору у разі незгоди з винесеною у подальшому постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, судова колегія визначає наступне.

Позивачем дійсно в позовній заяві висловлено свою незгоду з постановою державного виконавця №59555799 від 15.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження, однак вказану постанову не оскаржено.

В свою чергу, посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 20.05.2020 року у справі №0340/1792/18, грунтуються на його власному хибному трактуванні відповідних висновків.

Судова колегія роз`яснює апелянту, що у справі №0340/1792/18 предметом оскарження була постанова про відкриття виконавчого провадження, проте підставами для її скасування позивачем визначено саме протиправність постанови про стягнення виконавчого збору. Велика Палата Верховного Суду визначила, що процедура прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження була дотримана виконавцем. При цьому, за відсутності оскарження постанови про стягнення виконавчого збору у суду відсутні підстави для надання їм оцінки.

У вказаній справі не було зроблено висновку про необов`язковість оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, а навпаки, визначено, що необхідною умовою для захисту прав особи є послідовне оскарження всіх рішень, при прийнятті яких були порушені права позивача.

В даному випадку ОСОБА_1 в позовній заяві визначає про недотримання виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VII при відкритті іншого виконавчого провадження - №59555799, однак не оскаржує вказану постанову.

Не оскарження позивачем постанови державного виконавця №59555799 від 15.07.2019 року про відкриття виконавчого провадження позбавляє суд права надавати оцінку її правомірності.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 47182563 від 22.06.2016 винесена у відповідності до вимог Закону №606-XIV та скасуванню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.