Справа № 360/3374/21
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3374/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі - відповідач, ГУНП в Луганській області), вимогою:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки позивачу як учаснику бойових дій за 2018 рік, 2021 рік, та додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 2019 рік виходячи із заробітної плати станом на день звільнення з ГУНП в Луганській області 14.04.2021;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік, 2021 рік, та додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік, 2019 рік виходячи із заробітної плати станом на день звільнення з ГУНП в Луганській області 14.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 12 липня 1993 року позивач проходила службу в органах внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 року в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області. 14 квітня 2021 року наказом від 07 квітня 2021 року № 178 о/с позивача звільнено за частиною першою пункту 7 статті 77 (за власним бажанням) зі служби в поліції.

Позивачем 14.05.2021 поштою спрямовано заяви до ГУНП в Луганській області, з вимогами повідомити відомості про всі невикористані під час проходження служби відпустки і здійснення їх виплати, та надання відомостей про невикористані відпустки за період часу з 07.11.2015 по 14.04.2021.

Відповіддю Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Луганській області від 07.06.2021 № 485/111/22-2021 позивача повідомлено, що компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, законодавством не передбачена, тобто законні підстави для здійснення виплати вказаної компенсації відсутні, та надана довідка про невикористані відпустки і витяги з наказів ГУНП в Луганській області про надання відпусток у період проходження служби в Національній поліції з 07.11.2015 по 14.04.2021.

Позивач зазначає, що відповідно до наданої довідки від 02.06.2021 № 2331/111/19-2021 Управління кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області значиться, що у період часу з 07.11.2015 по 14.04.2021 позивачем не використані такі відпустки: в 2015 році - щорічна чергова оплачувана відпустка у кількості 03 діб; в 2018 році - додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій у кількості 14 днів.

Однак аналізом доданих на відповідь витягів з наказів ГУНП в Луганській області про надання відпусток за весь час проходження служби в поліції за період з 07.11.2015 по 14.04.2021 (від 04.08.2015 № 270 о/с, від 30.05.2016 № 342 о/с, від 11.11.2016 № 789 о/с, від 04.04.2017 № 244 о/с, від 20.06.2017 № 422 о/с, від 11.06.2018 № 247 о/с, від 30.11.2018 № 642 о/с, від 28.03.201 9 № 250 о/с, від 28.05.2019 № 439 о/с, від 27.09.2019 № 912 о/с, від 28.04.2020 № 392 о/с, від 29.05.2020 № 533 о/с, від 30.09.2020 № 1150 о/с, від 28.12.2020 № 1503 о/с), на думку позивача, встановлено, що нею не використані такі відпустки: додаткова оплачувана відпустка за 2015 рік у кількості 15 діб; додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати), як учасника бойових дій за 2018 рік у кількості 14 днів; додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік у кількості 15 діб.

Позивач зазначає, що нею невикористана додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учасника бойових дій за 2021 рік у кількості 14 днів.

Позивач вважає, що в порушення вимог статті 116 КЗпП України, ГУНП в Луганській області з нею не був проведений повний розрахунок на день звільнення - 14.04.2021, чим буди порушені її законні права.

Ухвалою від 05 липня 2021 року ОСОБА_1 залишено без руху (арк. спр. 35).

Ухвалою від 12 липня 2021 року про відкриття провадження в адміністративній справі судом ухвалено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 38-39).

Відповідач позов не визнав, про що 23 липня 2021 року подав відзив на позовну заяву (арк. спр. 44-51).

В обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідно до наказу ГУНП в Луганській області від 27.09.2019 № 912 о/с ОСОБА_1 надавалась додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік у кількості 16 діб, з 01.10.2019 по 16.10.2019 (в тому числі 01 святкова доба). Залишок додаткової відпустки складає 0 діб. Крім того, згідно з довідкою УКЗ ГУНП в Луганській області від 20.07.2021 № 3007/111/19-2021 залишок додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік складає 3 доби.

Щодо компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій відповідач зазначив таке.

На думку відповідача, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, яка надається відповідно до Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», законодавством не передбачена. Відповідач вважає, що відсутні норми, які б визначали виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки. Позивач з рапортами про надання додаткової відпустки у період часу за 2018, 2019 роки зі збереженням грошового забезпечення як учаснику бойових дій не звертався.

Відповідач зазначив, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. Відповідач зазначає, що у даному випадку, належність до виплати ОСОБА_1 , компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій за період часу за 2018, 2021 рік в наказі ГУНП в Луганській області від 07.04.2021 № 178 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції не визначена. Відповідач зазначає, що витяг з наказу про звільнення зі служби в поліції було отримано ОСОБА_1 14.04.2021, про що свідчить її власноручна розписка. Позивач у встановленому порядку наказ ГУНП в Луганській області від 07.04.2021 № 178 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом ГУНП в Луганській області проводиться виплата коштів, не оскаржив, а тому, на думку відповідача, позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 від 06.04.2016.

З посиланням на правовий висновок Верховного Суду по справі № 808/2122/18 від 31.03.2020, відповідач вважає, що позивач наказ про звільнення в частині визначення суми компенсації за невикористану відпустку не оскаржує, у зв`язку з чим розрахунок з останнім проведений у повному обсязі, з чим ОСОБА_1 погодилась.

Відповідач вважає, що вимога щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористану щорічну чергову та додаткову відпустки є необґрунтованою та безпідставною.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

28 липня 2021 року позивач подала до суду відповідь на відзив (арк. спр. 66-68).

Ухвалою від 01 вересня 2021 року задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів (арк. спр. 71).

Ухвалою від 10 вересня 2021 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (арк. спр. 80).

Ухвалою від 06 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (арк. спр. 92).

У судове засідання сторони не прибули, належним чином повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи (арк. спр. 93-94), позивач подала заяву про розгляд справи без її участі (арк. спр. 95).

На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) проходила службу в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області (арк. спр. 11-13, 54).

Дослідженням копій витягу з наказу від 07 квітня 2021 року № 178о/с, довідки про проходження служби, встановлено, що позивач у період з 12 липня 1993 року по 06 листопада 2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ, з 07 листопада 2015 року по 14 квітня 2021 року в Національній поліції України, з 14 квітня 2021 року звільнена зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу), з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 28 років 11 місяців 20 днів, у пільговому обчисленні: 36 років 07 місяців 02 дні, з виплатою одноразової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає: 28 років, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку в кількості 04 доби, встановивши відсоток премії за лютий 2021 року 31,45% (арк. спр. 54, 55).

Позивач витяг з наказу ГУНП в Луганській області про звільнення від 07.04.2021 № 178 о/с отримала 14 квітня 2021 року, що підтверджено копією розписки про отримання (арк. спр. 59).

Згідно з інформацією, зазначеною в довідці Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області від 20 липня 2021 року № 3007/111/19-2021, ОСОБА_1 має такі залишки відпусток: за 2015 рік - залишок додаткової оплачуваної відпустки - 3 доби; за 2018 рік залишок відпустки як учаснику бойових дій - 14 днів; за 2021 рік залишок відпустки як учаснику бойових дій - 14 днів. У 2019 році ОСОБА_1 використала додаткову оплачувану відпустку у кількості 15 діб, додаткову оплачувану відпустку як одинокій матері, яка самостійно виховує дитину за 2019 рік у кількості 10 днів (арк. спр. 53).

Згідно з інформації, зазначеної у витязі з наказу від 04.08.2015 № 270 о/с, підполковнику міліції ОСОБА_1 надана частина чергової відпустки за 2015 рік у кількості 31 доби, з 03 серпня по 02 вересня 2015 року (в тому числі 1 доба святкова). Залишок відпустки складає 15 діб (арк. спр. 18).

Згідно з інформації, зазначеної у витязі з наказу Головного управління МВС України у Луганській області від 05.11.2015 № 396 о/с, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 8 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році (арк. спр. 58)

В квітні 2016 року ОСОБА_1 перераховано компенсацію за 8 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році, що підтверджується платіжним дорученням від 11 квітня 2016 року № 35 та списком № 10 до зведеної відомості для зарахування на картрахунки (арк. спр. 78).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР), Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ), Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260).

Закон № 504/96ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Відповідно до частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Частиною першою статті 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина друга статті 92 Закону № 580-VIII).

Статтею 93 Закону № 580-VIII визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, зокрема:

- тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (частина перша);

- тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга);

- за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя);

- тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта);

- відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році (частина п`ята);

- чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (частина сьома);

- поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку (частина восьма);

- поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (частина дев`ята);

- за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (частина десята);

- відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (частина одинадцята).

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

З вищевикладеного слідує, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, зокрема до яких, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року в справі № 160/10875/19, від 31 березня 2021 року в справі № 320/3843/20.

З наведених підстав суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача, що за спеціальним законодавством, якими є Закон № 580-VIII та Порядок № 260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсацію за невикористану в році звільнення зі служби відпустку.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій з 2016 року, що підтверджується посвідченням від 04.04.2016 серії НОМЕР_2 (арк. спр. 14). Відповідно, починаючи з 2016 року позивач має право на додаткову відпустку як учасник бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З наданих до матеріалів справи довідки від 20.07.2021 № 3007/111/19-2021, судом встановлено, що в 2018, 2021 роках додаткова відпустка як учаснику бойових дій позивачу не надавалась.

Відповідно до інформації, зазначеної в наказі Головного управління МВС України у Луганській області від 05.11.2015 № 396 о/с позивачу нараховано компенсацію за 8 діб невикористоної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році (арк. спр. 58), фактичне отримання позивачем зазначеної компенсації підтверджене платіжним дорученням та зведеною відомістю (арк. спр. 77-78).

Згідно з інформацією, зазначеною в листі Головного управління Національної поліції в Луганській області від 21.09.2021 № 3747/111/19-2021, наказом ГУМВС України у Луганській області від 05.11.2015 № 396 о/с підполковнику міліції ОСОБА_1 було нараховано та виплачено компенсацію за 8 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році. Згідно з частиною четвертою статті 49 розділу VI постанови КМУ PCP від 29.07.1991 № 114 «Про затвердження Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» при наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби у зв`язку з цим на момент звільнення з міліції 06.11.2015 ОСОБА_1 мала право на 45 діб відпустки, з них 30 діб основна та 15 діб додаткова ділимо на 12 місяців та множимо на 10 повних відпрацьованих місяців служби і отримуємо 37,5 діб, за листопад 2015 року цей місяць в міліції не враховувався до додаткової відпуски у зв`язку з тим, що вона не відпрацювала повний місяць, також інформуємо, що наказом ГУМВС України у Луганській області від 04.08.2015 № 270 о/с підполковнику міліції ОСОБА_1 було надано частину чергової відпустки за 2015 рік у кількості 31 доби, з 03.08.2015 по 02.09.2015 (в тому числі 1 святкова доба) тим самим компенсація їй становила 8 діб невикористаної чергової відпустки. Також відповідно до статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» тривалість чергової відпустки обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби, тобто після призначення в поліцію з 07.11.2015 по 31.12.2015 з розрахунку за листопад 2015 року цей місяць в поліції не враховають до відпуски у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не відпрацювала повний місяць, тим самим ОСОБА_1 зараховується тільки місяць грудень 2015 року, 45 діб відпустки, з них 30 діб основна та 15 діб додаткова ділимо на 12 місяців та множимо на 1 повний відпрацьований місяць служби (грудень) і отримуємо 3 доби залишку додаткової відпустки за період служби в поліції з 07.11.2015 по 31.12.2015 (арк. спр. 86-87).

З наданих до матеріалів справи довідки від 20.07.2021 № 3007/111/19-2021, копій витягів з наказів від 05.11.2015 № 396 о/с, від 04.08.2015 № 270 о/с, листа від 21.09.2021 № 3747/111/19-2021 судом встановлено, що залишок невикористаної позивачем в минулих роках відпустки становить: 03 доби додаткової оплачуваної відпустки за 2015 рік.

На спростування вказаної в цих довідках інформації позивачем жодних доказів не надано.

Відповідно, судом встановлено, що позивач має право на отримання компенсації за невикористані нею додаткові відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2020 роки, та також за 03 доби додаткової відпустки за 2015 рік.

Однак, всупереч положень статті 24 Закону № 504/96-ВР та статті 83 КЗпП України, відповідач при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції не нарахував та не сплатив останньому компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, як основної, так і додаткової.

Щодо посилань відповідача, що позивач під час проходження служби в спірний період не звертався з відповідними рапортами щодо надання йому додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також на відсутність в наказі про звільнення відомостей про виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпустки минулих періодів, суд зазначає, що такі обставини не позбавляють позивача права на отримання відповідної гарантованої трудовим законодавством компенсації, тому жодним чином не впливають на результат розгляду даної справи. Крім того, відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу про звільнення позивача щодо кількості діб невикористаної відпустки.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав у повній мірі відповідає способу захисту, обраному Верховним Судом в зразковій справі № 620/4218/18.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (місцезнаходження: 93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, буд. 1, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 28 діб додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2018, 2021 роки, за 03 доби додаткової відпустки за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова