Справа № 380/876/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/876/21 пров. № А/857/14610/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Курильця А.Р.,

Обрізка І.М.,

секретаря судового засідання Максим Х.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Крутько О.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 13 год. 22 хв. 01 липня 2021 року, повне судове рішення складено 09 липня 2021 року, у справі №380/876/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

21.01.2021 ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного територіального управління юстиції у Львівській області, просила: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3767/к від 16.12.2020 «Про звільнення»; визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 101/к від 17.12.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення»; поновити на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23.12.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у період дії Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року №99 фактично мала місце реорганізація територіальних органів Міністерства юстиції, складовою частиною якої було ліквідація Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Суд першої інстанції вказав, що в подальшому на виконання Постанови №870 наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 №3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком, зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, і утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів). Суд першої інстанції зазначив, що з набранням чинності Законом 378-ІХ (02.02.2020) та Законом 440-ІХ (13.02.2020), до внесення змін Законом № 1285-ІХ (06.03.2021), у разі вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі п.1 ч.1, пп.1-1 ч.1 статті 87 Закону № 889-VІІІ, пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, переважне право на залишення на роботі для таких працівників не враховується, а суб`єкт призначення або керівник державної служби може, але не зобов`язаний пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у даному спірному випадку була дотримана процедура щодо належного персонального попередження позивача не пізніше ніж за 30 календарних днів про наступне вивільнення (ч.3 ст.87 Закону № 889-VІІІ та ч.1 ст.49-2 Кодексу законів про працю України). Суд першої інстанції вказав, що звільнення з посади позивача з покликанням у наказі №3767/к від 16.12.2020 на підпункт пп.1-1 п.1 ч.1 статті 87 Закону № 889-VІІІ, а не на п.1 ч.1 статті 87 Закону №889-VІІІ, не впливає на правомірність наведеного наказу, оскільки такий видано згідно чинного законодавства та з дотриманням встановленого порядку, а процедура припинення державної служби відповідно до наведених пунктів є ідентичною.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у спірних правовідносинах не підлягали застосуванню положення Закону України «Про державну службу», які призвели до звуження набутого права поновлення на роботі, позбавили свободи вибору рівнозначної посади, поновлення позивача на роботі мало відбуватись без звуження її прав. Скаржник вказує, що у період з 29.03.2016 по 28.10.2020 відповідачі протиправно не виконували рішення суду про поновлення на роботі. Скаржник вважає, що судом першої інстанції не перевірено, чи використано відповідачем повноваження з метою, з якою це повноваження надано. Скаржник вказує, що позивачу не вручено персонального попередження про наступне вивільнення, не надано переліку вакантних посад, що є фактом неправомірно встановлених обмежень, на які суд першої інстанції не звернув увагу. Скаржник зазначає, що повний розрахунок проведено не було. Вказує, що відповідач належним чином не виконав вимогу щодо працевлаштування позивача, а також відсутні докази персонального попередження про майбутнє вивільнення.

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що аргументи апеляційної скарги вважає безпідставними, вважає, що позивача звільнено з державної служби правомірно, з дотриманням встановленої процедури.

Міністерство юстиції України подало відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, оскаржуваний наказ таким, що виданий з дотриманням встановленої процедури, відповідно до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні 20.10.2021 позивач апеляційну скаргу підтримала, представник відповідачів щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 30.11.2004 №1307/к призначена на посаду начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області як така, що прийшла за конкурсом.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3275/к «Про скасування наказу», відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі №813/7679/14, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі №876/6477/16, постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14, скасовано наказ Міністерства юстиції України від 27.10.2014 №2331/к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Державному секретарю Богачовій О.В. наказано вжити заходів щодо поновлення ОСОБА_1 з 28.10.2014 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3276/к «Про поновлення» відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі №813/7679/14, ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі №876/6477/16, постанови Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14, наказу Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3275/к ОСОБА_1 з 28.10.2014 поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.12.2020 №3767/к «Про звільнення», ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23 грудня 2020 року відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу з припиненням державної служби. Підстава: наказ Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3276/к «Про поновлення», лист Міністерства юстиції України від 29.10.2020 №8766/14.3/-20 щодо попередження про наступне звільнення, стаття 9-1, пункт 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України від 17.12.2020 №101/к «Про оголошення Наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 №3767/к «Про звільнення»», звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 23 грудня 2020 року відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з ліквідацією державного органу з припиненням державної служби.

Вважаючи вказані накази про звільнення протиправними, такими, що підлягають скасуванню, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваних наказів (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до статті 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87 -1 цього Закону).

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є ліквідація державного органу.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Згідно з частиною 6 статті 49-2 Кодекс законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі КЗпП України) встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Частиною такого змісту статтю 49-2 КЗпП України доповнено Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 № 378-IX, який набрав чинності 02.02.2020.

З аналізу вказаних положень статті 49-2 КЗпП України вбачається персоналізований характер попередження працівників про наступне вивільнення, що зумовлено необхідністю забезпечення правового захисту працівників. При цьому, законодавцем не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про наступне вивільнення, однак таке попередження має бути адресована саме конкретному працівнику та мати певну документальну форму вираження, що виключатиме, в подальшому, будь-які спори щодо недотримання процедури вивільнення працівника та переліку пропонованих йому посад.

Водночас, підпункт 4 пункт 21 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074, дотримання порядку звільнення працівників пов`язує з письмовим попередженням про таке звільнення працівників, що покладається як обов`язок на Голову комісії з припинення органу виконавчої влади або територіального органу.

Таким документом-повідомленням працівника про наступне вивільнення може бути наказ про попередження про звільнення у зв`язку із реорганізацією.

Положеннями статті 9-1 Закону №889-VIII доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 №99 «Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги» ліквідовано як юридичну особу Самбірське міськрайонне управління юстиції Львівської області та постановлено погодитися з пропозиціями Міністерства юстиції щодо включення відділів державної виконавчої служби та відділів державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції до структури відповідних головних територіальних управлінь юстиції та утворення бюро правової допомоги в структурі місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне територіальне управління юстиції у Львівській області та встановлено, що територіальні органи Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції, міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються, зокрема Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) - Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

На виконання Постанови №870 наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 №3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, утворено як юридичну особу публічного права Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів). Головам ліквідаційних комісій головних територіальних управлінь юстиції доручено: забезпечити дотримання порядку звільнення працівників, повідомлення територіальних органів Державної служби зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільнення працівників та своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видачу відповідних наказів та підписання необхідних документів; забезпечити письмове персональне попередження працівників не пізніше ніж за два місяці до їх звільнення, про що повідомити Департамент персоналу Міністерства юстиції України до 01 листопада 2019 року.

У відзивах на позову заяву та апеляційну скаргу Міністерством юстиції України зазначено, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29.03.2016 у справі №813/7679/14 видано наказ про поновлення позивача на посаді, а у зв`язку з ліквідацією Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області, листом Міністерства юстиції України від 29.10.2020 №8776/14.3/-20 позивача, як державного службовця, попереджено про припинення державної служби на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії листа Міністерства юстиції України від 29.10.2020 №8776/14.3/-20, адресованого ОСОБА_1 , таким, як зазначає відповідач, повідомлено ОСОБА_1 , що її з 28.10.2014 наказом Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3276/к поновлено на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Попереджено про припинення державної служби на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу та звільнення із займаної посади не раніше ніж через 30 календарних днів з дня попередження. Зазначено, що відповідно до статті 9-1 Закону України «Про державну службу», викладене у листі персональне попередження про наступне звільнення, накази Міністерства юстиції України від 28.10.2020 №3275/к «Про скасування наказу» та від 28.10.2020 №3276/к «Про поновлення», вважатимуться доведеними до відома на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

На підтвердження відправлення позивачу вказаного листа, до матеріалів справи долучено копію документа «Витяг з журналу обліку вихідної кореспонденції Міністерства юстиції України», однак, суд апеляційної інстанції зауважує, що форма такого не відповідає формі, затвердженій у додатку 17 до Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2018 №1755/5, відсутній перелік додатків, ціна конверту. В матеріалах справи відсутні поштові реєстри, якими відправлявся вказаний лист на адресу позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до копії документа «Витяг з журналу обліку вихідної кореспонденції Міністерства юстиції України», навпроти прізвища « ОСОБА_2 » в наступній графі вказано «№8776/14.3/-20(2)», тоді як номер листа ««№8776/14.3/-20».

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Так, відповідачами належними та допустимими доказами у справі не підтверджено, ні факт належного (коректного) відправлення листа Міністерства юстиції України від 29.10.2020 №8776/14.3/-20, ні факт одержання такого позивачем як адресатом, тоді як останнім одержання такого заперечується.

Таким чином, з матеріалів справи судом апеляційної інстанції не встановлено, а відповідачами належними та допустимими доказами не підтверджено дотримання зазначених законодавчих вимог щодо належного повідомлення (попередження) позивача про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією, тоді як сам факт обізнаності позивача про ліквідацію органу, не вказує на дотримання порядку вивільнення працівника.

На необхідність дотримання порядку попередження працівника про наступне вивільнення з державної служби вказано у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року (справа №826/7878/18).

Отже, надаючи правову оцінку аргументам сторін, судом апеляційної інстанції встановлено, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, зокрема, в частині дотримання попередження позивача про наступне вивільнення з державної служби у зв`язку з ліквідацією, що є самодостатньою підставою для задоволення заявлених позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 3767/к від 16.12.2020 «Про звільнення», наказу Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 101/к від 17.12.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення».

Скасування зазначених наказів про звільнення позивача, відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України є підставою для поновлення позивача на попередній посаді - начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області. Оскільки днем звільнення вважається останній день роботи, тому позивача слід поновити на посаді з 24.12.2020.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно встановив обставини справи, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги слід задовольнити.

Водночас, суд апеляційної інстанції не може залишити поза увагою недотримання судом першої інстанції, встановлених нормами КАС України розумних строків розгляду справи.

Як це зазначено у практиці ЄСПЛ, судовий розгляд справи повинен відповідати вимозі «розумного строку» в розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Обґрунтованість тривалості провадження має оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та з урахуванням критеріїв, викладених у прецедентній практиці Суду, зокрема, складності справи та поведінку заявника та відповідних органів. (п.41 рішення ЄСПЛ у справі «Зяя проти Польщі» (заява №45751/10)).

Суд апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не знайшов обґрунтування затримки у розгляді даної справи з 26.01.2021 по 01.07.2021.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі №380/876/21 скасувати та ухвалити нове рішення.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3767/к від 16.12.2020 «Про звільнення».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Львівській області № 101/к від 17.12.2020 «Про оголошення наказу Міністерства юстиції України від 16.12.2020 № 3767/к «Про звільнення».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області з 24.12.2020.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді А. Р. Курилець
І. М. Обрізко
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 29.10.2021 згідно з ч.3 ст.321 КАС України