Справа № 120/7793/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 р. Справа № 120/7793/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (надалі також відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у незастосуванні пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 при обчисленні в період з 26.03.2021 по 06.05.2021 включно розмірів його посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатку 1,14 вказаної постанови;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок грошового забезпечення позивача та доплатити останньому за період з 26.03.2021 по 06.05.2021 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу 3630,00 грн. на місяць та окладу за військовим званням 1140,00 грн. на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 15.12.2020 № 1082-1Х Про Державний бюджет України на 2021 рік на 01.01.2021 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, а також здійснити перерахунок та доплатити позивачу у період з 26.03.2021 по 06.05.2021 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у зв`язку зі звільненням з військової служби, нараховану із грошового забезпечення та одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 статті 15 закону № 2011-ХІІ у зв`язку зі звільненням з військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби на день його звільнення обчислених із розмірів його посадового окладу 3630,00 грн. на місяць, та розміру окладу за військове звання 1140,00 грн. на місяць, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2021 року, та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач протиправно у період проходження ним військової служби з 26.03.2021 по 06.05.2021 нараховував та виплачував йому грошове забезпечення та усі інші його складові виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, розрахованих із застосуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018. На думку позивача, після набрання законної сили постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі N 826/6453/18 від 29.01.2020, якою визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 N 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", необхідно керуватися положеннями попередньої редакції п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 N 704, відповідно до якого розміри окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт.

Ухвалою від 20.07.2021 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

30.07.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволені відмовити в повному обсязі. Зауважує, що набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі N 826/6453/18 від 29.01.2020, яким визнано протиправним та нечинним пункт 6 постанови КМУ № 103 та зміни до пункту 4 Постанови КМУ № 704, не тягне за собою поновлення дії акту, що регулював відповідні відносини раніше. Додатково, вказує, що нових нормативно-правових актів які б урегульовували спірне питання Кабінетом Міністрів України також не приймалось. Із урахуванням викладеного відповідач не вбачає обов`язку на вимогу позивача здійснювати перерахунок та доплату основних та додаткових складових грошового забезпечення шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 року № 1082-1Х "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01.01.2021 року (п.4 Постанови КМУ №704) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови КМУ №704. Таким чином відповідач переконує суд, що у межах спірних правовідносин діяв правомірно, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив, що ОСОБА_1 з 26.03.2021 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.05.2021 № 87 позивача звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу частини з 06.05.2021 та виплачено належні йому на час звільнення грошові суми та компенсації.

Однак, не погоджуючись із обчисленням розміру його посадового окладу та окладу за військовим званням, здійсненим відповідачем за період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , виходячи із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з таких міркувань.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначення єдиної системи їх соціального та правового захисту встановлює Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Частиною 4 статті 9 Закон № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

На виконання вищезазначеної норми 30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову N 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01 березня 2018 року (надалі Постанова № 704).

Зазначеною постановою затверджені, зокрема, тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови N 704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Однак дана норма у своїй первинній редакції застосованою не була та діяла до 24 лютого 2018 року, оскільки пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року N 103 (яка набрала чинності 24 лютого 2018 року) до Постанови N 704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 постанови N 704 викладено у новій редакції: " 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Отже, на момент набрання чинності постановою N 704 (01 березня 2018 року) пункт 4 зазначеної постанови викладений у редакції згідно з пунктом 6 постанови N 103, а саме: " 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Проте, з 29 січня 2020 року пункт 6 Постанови N 103 (яким пункт 4 постанови N 704 викладено у новій редакції, про що зазначено судом вище) втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі N 826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року N 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

На підставі викладеного, позивач вважає, що починаючи з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями повинні визначатися у редакції пункту 4 Постанови N 704, чинному на момент її прийняття, а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Однак з такими доводами позивача суд не погоджується.

Дійсно, Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі N 826/6453/18 від 29.01.2020 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 N 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

За змістом частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Згідно із частиною п`ятою статті 245 КАС України якщо судом визнано нормативно-правовий акт протиправним і не чинним повністю або в окремій частині і при цьому виявлено недостатню правову урегульованість відповідних публічно-правових відносин, яка може потягнути за собою порушення прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, суд має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти новий нормативно-правовий акт на заміну нормативно-правового акта, визнаного незаконним повністю або у відповідній частині.

Суд наголошує, що за загальним правилом, визнання таким, що втратив чинність, нормативного акта чи його скасування не поновлює дію актів, які ним скасовані або визнані таким, що втратили чинність чи були змінені цим актом. Дія нормативного акта поновлюється шляхом прийняття аналогічного нового акта або нового акта, що містить спеціальну норму про відновлення дії попереднього акта та визнання спеціального порядку такого відновлення регулювання відповідних правовідносин. Таке правове унормування міститься у пункті 32 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 870 від 06 вересня 2005 року. Крім того, подібні ж положення містяться у пункті 2.36 наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2005 №34/5 "Про вдосконалення порядку державної реєстрації нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів", в якому зазначено, що визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, не поновлює дію актів, які в свою чергу визнані ним таким, що втратили чинність.

Отже, ні КАС України, ні інші акти законодавства не визначають в якості наслідку визнання нормативно-правового акту протиправним і не чинним автоматичне поновлення дії акту (актів) законодавства, що регулювали відповідні відносини раніше.

Натомість, суд у такому випадку має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти новий нормативно-правовий акт на заміну нормативно-правового акта, визнаного незаконним повністю або у відповідній частині, не визначаючи змісту такого нормативно-правового акту.

В даному випадку відповідний обов`язок прийняти новий нормативно-правовий акт у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі N 826/6453/18 не визначено і Кабінет Міністрів України інших нормативно-правових актів з цього приводу також не ухвалював.

Відтак, наразі жодних змін до пункту 4 Постанови N 704 щодо установлення іншого порядку визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців не інакше, як виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, внесено не було.

Таким чином у відповідача відсутні правові підстави для застосування при визначенні складових грошового забезпечення таку розрахункову величину як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року.

Та навіть якщо і теоретично припустити можливість відновлення дії пункту 4 Постанови N 704 в її первинній редакції, то суд звертає увагу на те, що зазначена норма не може бути реалізованою в цілому. Так, не можна застосовувати лише частину означеної норми, тобто без урахування того, що за її змістом розмір посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу мають бути не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Однак, відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016 N 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі Закон N 1774-VIII), який набрав чинності 01.01.2017, після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Наведене лише додатково підтверджує ту обставину, що в межах спірних правовідносин така розрахункова величина як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року не може бути застосована без урахування її еквівалентного порівняння з мінімальною заробітною платою, оскільки дана норма являлась єдиною і неподільною. Враховуючи, що мінімальна заробітна плата як розрахункова величина не застосовується, то і застосування такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року суперечить самій правовій природі цієї норми.

Щодо застосування відповідачем Приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови N 704, при виплаті позивачу грошового забезпечення то, в цьому разі суд наголошує на тому, що дійсно, такі Додатки 1 та 14, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. Зокрема, у цих примітках наведена інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків.

Разом із тим, у зв`язку з набранням чинності пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року N 103, згадані вище Примітки не були приведено у відповідність з нормою пункту 4 цієї Постанови № 704.

Водночас, не приведення Кабінетом Міністрів України приміток до додатків 1, 12, 13, 14 Постанови N 704 у відповідність до змін, що були внесені в п. 4 цієї ж Постанови не може бути підставою для обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням з використанням у якості розрахункової величини "розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)".

При цьому, вказані недоліки були виправлені постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 N 1038, яка застосовується з 01.10.2020.

Так, примітки до додатка 1 викладено в такій редакції:

"1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 N 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.

2. Посадові оклади осіб рядового, сержантського і старшинського (осіб рядового і молодшого начальницького) складу встановлюються за 1 - 12 розрядами.

Посадові оклади за окремими посадами осіб рядового, сержантського і старшинського (осіб рядового і молодшого начальницького) складу понад 12 тарифний розряд визначаються керівниками державних органів."

Примітки до додатка 14 викладено в такій редакції:

"1. Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. N 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.

2. Виплата військовослужбовцям окладів за військовими званнями "генерал-полковник", які присвоєні до 1 жовтня 2020 р., зберігається за ними у розмірах, встановлених законодавством.

3. Виплата військовослужбовцям окладів за військовими званнями "старший прапорщик", "старший мічман", "прапорщик", "мічман", "старшина", "головний корабельний старшина", які присвоєні до 1 жовтня 2020 р., зберігається за ними до завершення проведення переатестації у розмірах, встановлених законодавством. "

Разом з цим, суд зазначає, що примітки за своїм змістом та призначенням є такими, що лише роз`яснюють механізм (формулу) обчислення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням. Отже, примітка до нормативно-правового акту носить інформаційний характер та не може містити норм права, що власне і випливає із п. 20 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 870 від 06 вересня 2005 року.

Таким чином підводячи підсумок вищевикладеному, суд доходить висновку, що доводи позивача про те, що за спірний період з 26.03.2021 по 06.05.2021 його посадовий оклад мав бути визначений в розмірі 3630 грн. на місяць (2270 х 1,6 = 3632,00, що заокруглюється до 3630,00), а оклад за військовим званням - 1140 грн. (2270 х 0,5 = 1135, що заокруглюється до 1140), тобто виходячи із розміру прожиткового мінімуму встановленого станом на 01 січня 2021 року, є безпідставними, а, відповідно, позовні вимоги такими, що не можуть бути задоволеними.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам позивача. Інші ж аргументи сторін, жодним чином не відображаються на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинули на результат розгляду даної справи.

Таким чином системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач у межах спірних правовідносин діяв у відповідності до положень діючого законодавства, а отже не порушив право позивача. За таких обставин заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволені вимог адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення суду складено та підписано 01.11.21.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 );
Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович