Справа № 240/10075/19
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 240/10075/19

категорія 111030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Єфіменко О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" (далі - ТОВ "Котлозавод Крігер") у якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Житомирській області від 26.11.2018 у частині:

- № за формою "В1" завищеної суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку, у розмірі 87218,94 грн та визначених штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 21804,74 грн;

- № за формою "В4" зменшення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 1332792,80 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що не погоджується з порушеннями, встановленими контролюючим органом за результатами позапланової виїзної перевірки, а тому оскаржувані рішення відповідачем прийняті неправомірно, без достатніх підстав.

На думку товариства, позивач дотримався всіх умов щодо законного формування податкового кредиту по операціям з контрагентами ТОВ «Компанія «Етна-Трейд», та ТОВ «ВО Контрактор», так як вони є діючими платниками ПДВ, податкові накладні складені належним чином на операції з постачання або сплати за ТМЦ за правилом першої події відповідно до положення п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а контролюючий орган зробив неправильний висновок, який суперечить податковому законодавству, обставинам справи та первинним документам про завищення податкового кредиту на суму 87218,94 грн по операціям з наведеними контрагентами.

Зазначає, що донарахування відповідачем податкових зобов`язань, в т.ч. за жовтень-грудень 2017 року за рахунок включення до бази оподаткування вартості ввезених на митну територію України товарів із застосуванням коефіцієнту розподілу, що діяв протягом 2017 - 58,81 грн є неправомірним, так як контролюючим органом не застосовано положення пп. 199.4, 199.5 ПК України, якими внормовано перерахування в останньому податковому періоді (в даному випадку грудні 2017 року) податкових зобов`язань (в даному випадку жовтня-грудня 2017 року) виходячи з нового коефіцієнта розподілу 21,89 грн, (визначеного у грудні 2017 року), що призвело до невірного відображення суми податкових зобов`язань за наслідками перевірки (р.9 Декларації) за грудень 2017 року на суму 1332792 грн відповідно р. 19,20,21 такої Декларації та неправомірного визначення суми завищення бюджетного відшкодування та залишку від`ємного значення за наслідками перевірки.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27.08.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 24.09.2019, яке було відкладено на 24.10.2019 у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючої судді.

19.09.2019 до суду надійшов відзив на позов Головного управління ДФС України в Житомирській області (далі - ГУ ДФС України в Житомирській області, відповідач) (том ІІ, а.с.187-192), в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказала, що позивачем не спростовано факти порушень, встановлені за результатами перевірки, а тому спірні рішення винесені відповідачем правомірно. Зазначає, що контрагенти неправомірно виписували податкові накладні для позивача, а саме не на першу подію, на підставі яких позивач і сформував завищений податковий кредит. Щодо донарахування відповідачем податкових зобов`язань, в т.ч. за жовтень-грудень 2017 року за рахунок включення до бази оподаткування вартості ввезених на митну територію України товарів із застосуванням коефіцієнту розподілу, що діяв протягом 2017 - 58,81 грн вважає даний висновок перевірки правильним, так як позивачем не включено до бази оподаткування значення р.11.1 Декларації ПДВ імпорт товарів.

24.10.2019 підготовче засідання було відкладене у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача на 21.11.2019.

21.11.2019 підготовче засідання у даній справі не відбулося з причини неявки представників сторін до суду та відкладене до 12.12.2019.

12.12.2019 у підготовчому засіданні суд задовольнив клопотання представника позивача про допит у якості свідка ОСОБА_1 та відклав підготовче засідання на 09.01.2020.

09.01.2020 судове засідання не відбулося у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючої судді та відкладене на 30.01.2020.

30.01.2020 у підготовчому засіданні суд виніс ухвалу та задовольнив клопотання представника позивача про призначення судово-економічної експертизи та зупинив провадження у справі.

01.12.2020 до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 440/1631-1632//20-25/1708 -20 від 13.11.2020 (том ІІІ, а.с. 87-105) в якому експерт на питання про документальне підтвердження чи непідтвердження висновків акту перевірки №1362/06- 30-12-02/35299597 від 09.10.2018 щодо формування ТОВ «Котлозавод Крігер» податкового кредиту по виписаним податковим накладним від контрагентів постачальників «ТОВ Компанія Етна-Трейд», TOB «ВО Контактор» на загальну суму 87218,94 грн, вказав, що документально не підтверджується цей висновок перевірки та нормативно підтвердити не видається за можливе у зв`язку із-за відсутності тлумачення нормативних актів. На інші два питання, які задані при призначенні судово-економічної експертизи, експерт теж не надав відповіді.

02.12.2020 ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду було поновлено провадження у справі та призначене підготовче засідання на 29.12.2020, яке було відкладене на 02.02.2021 у зв`язку із неявкою представників сторін до суду.

02.02.2021 в підготовчому засіданні протокольною ухвалою було замінено відповідача ГУ ДФС у Житомирській області на ГУ ДПС у Житомирській області та надано час для ознайомлення представнику відповідача з матеріалами справи і відкладено підготовче засідання на 02.03.2021.

У зв`язку із неявкою представників сторін до суду судове засідання, призначене на 02.03.2021, було відкладене на 11.03.2021.

11.03.2021 протокольною ухвалою було задоволене, заявлене представником позивача клопотання про виклик експерта ОСОБА_2 до суду для надання пояснень по висновкам зробленої судово-економічної експертизи в наступне судове засідання - 01.04.2021.

01.04.2021 експерт Дайнеко О.В. з 'явилась в підготовче засідання за викликом суду та роз`яснила свій висновок і відповіла на питання суду та учасників справи, та було задоволено клопотання представників сторін і викликано до суду свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3

27.04.2021 в підготовчому зсіданні було допитано свідків, які викликані судом, та оголошено перерву до 25.05.2021. У вказану дату судове засідання не відбулося та було відкладене на 30.06.2021 у зв`язку із неявкою представників сторін до суду. 30.06.2021 судове засідання теж не відбулося та було відкладене на 03.08.2021 у зв`язку із неявкою представників сторін до суду.

03.08.2021 протокольними ухвалами суду було закрите підготовче засідання та постановлено подальший розгляд справи по суті здійснювати у порядку письмового провадження.

17.08.2021 ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду в письмовому провадженні було постановлено ухвалу про задоволення заяви представника Головного управління ДПС у Житомирській області та замінено відповідача на його правонаступника Головне управління Державної податкової служби у Житомирській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (далі - Головне управління ДПС України, відповідач).

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області проведено документальну виїзну позапланову перевірку ТОВ «Котлозавод Крігер» з питань правомірності нарахування від`ємного значення та заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість по декларації з ПДВ за серпень 2018 року, за результатами якої було складено акт від 09.11.2018 № 1362/06-30-12-02/35299597 (том І, а.с. 32-57).

Перевіркою встановлено:

- порушення вимог п. 187.1 ст.187, п.198.2 п.198.6 ст.198, п.201.7 ст.201, п.201.10 ст.201 розділу V ПК України ТОВ «Котлозавод Крігер» шляхом віднесення до податкового кредиту неправомірно виписаних податкових накладних в результаті чого завищено податковий кредит на загальну суму 105881,9 грн;

- порушення п. 189.1 ст. 189, п. 199.1 ст. 199 ПК України шляхом заниження податкових зобов`язань в розмірі: жовтень 2017 року - 791030 грн; листопад 2017 року - 600929 грн; грудень 2017 року - 731051 грн; січень 2018 року - 52113 грн; лютий 2018 року - 12844 грн; липень 2018 року - 4166 грн.

- порушення п.200.4 «б» ст.200 ПК України - завищено бюджетне відшкодування декларації з ПДВ за серпень 2018 року в сумі 791707 грн.;

- порушення п.200.1, п.200.4 «б» ст.200 ПК України - у ТОВ «Котлозавод Крігер» відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування в розмірі 55651 грн, заявленого в декларації з ПДВ за серпень 2018 року;

- порушення п.200.4 «в» ст.200 ПК України - завищено від`ємне значення в декларації серпень 2018 року, яке зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 1506308 грн.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Житомирський області було винесено податкові повідомлення - рішення від 26.11.2018:

-№ за формою «В1» на завищену суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку у розмірі 791707 та визначено штрафні (фінансові) санкції в розмірі 197927 грн. (оскаржується в частині визначення перевіркою завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку, у розмірі 87218,94 грн та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 21804,74 грн) (том І, а.с. 28);

-№ за формою «В4» на зменшення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 1506308 грн. (оскаржується в частині зменшення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 1332792,8 грн) (том І, а.с. 27).

Не погодившись з винесеними рішеннями позивач звернувся до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Порядок проведення документальних позапланових виїзних перевірок регламентовано ст. 78 ПК України.

Відповідно до пунктів статті 20 ПК контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право, зокрема: визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи; проводити перевірку правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до п. 189.1.ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

П. 199.1. ст.199 ПК України визначено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

П. 199.4. та п. 199.5 ПК України визначено, що платник податку за підсумками календарного року здійснює перерахунок частки використання товарів/послуг та необоротних активів в оподатковуваних операціях виходячи з фактичних обсягів проведених протягом року оподатковуваних та неоподатковуваних операцій. У разі зняття з обліку платника податку, у тому числі за рішенням суду, перерахунок частки здійснюється виходячи з фактичних обсягів оподатковуваних та неоподатковуваних операцій, проведених з початку поточного року до дати зняття з обліку. Частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях, визначена з урахуванням норм пунктів 199.2-199.4 статті 199 цього Кодексу, застосовується для проведення коригування сум податкових зобов`язань, зазначених у пункті 199.1 статті 199 цього Кодексу. Результати перерахунку сум податкових зобов`язань відображаються у податковій декларації за останній податковий період року. У разі зняття з обліку платника податку, у тому числі за рішенням суду, коригування відображається платником податку у податковій декларації останнього податкового періоду, коли відбулося зняття з обліку.

Як зазначає відповідач, в ході перевірки було встановлено порушення вимог п. 189.1 ст. 189, п. 199.1 ст.199 ПК України внаслідок заниження підприємством задекларованих показників податкових зобов`язань на частку сплаченого (нарахованого) податку під час придбання ТМЦ, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподаткованих операціях за жовтень, листопад, грудень 2017 року на загальну суму 2123010 грн та січень, лютий, липень, серпень 2018 року на загальну суму 69123 грн (разом визначено заниження податкових зобов`язань в розмірі 2192133 грн) (с. 18-19 акту). ТОВ «Котлозавод Крігер» при розрахунку податкових зобов`язань, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Кодексу, на частку сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці 58,81% використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях, не враховано в повному обсязі суми податкового кредиту, а саме: по ввезених на митну територію України товарів, необоротних активів в періоді жовтень, листопад, грудень 2017 року, січень,лютий, липень,серпень 2018 року.

Позивач вважає неправомірними доводи відповідача та зазначає, що податковий орган, включивши до бази оподаткування значення р.11.1 Декларації з податку на додану вартість, та донарахувавши податкові зобов`язання в наступних розмірах (с.18-19 акту) не застосував положення пп.199.4, 199.5 ПК України, якими внормовано перерахування в останньому податковому періоді (в даному випадку грудні 2017 року) податкових зобов`язань (в даному випадку жовтня-грудня 2017 року) виходячи з нового коефіцієнта розподілу 21,89 грн (визначеного у грудні 2017 року).

Пояснює, що результати річного перерахунку мають бути відображені в ПДВ-декларації за останній звітний період року (п. 199.5 ПК України), тобто, в декларації за грудень 2018 року. ТОВ «Котлозавод Крігер» відповідно до положень ПК України та наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" від 28.01.2016 № 21 визначило розмір частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях (Д7) за період грудень 2017 року, відповідно до якого підприємством самостійно визначено частку використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях у розмірі 78,11% та відповідно в неоподатковуваних операціях у розмірі 21,89 % - податковий орган підтвердив правомірність визначення часток у пропорційному відношенні, зокрема в оподатковуваних операціях у розмірі 21,89%. Вказане однобоке застосування ст.199 ПК України призвело до невірного відображення суми податкових зобов`язань за наслідками перевірки (р.9 Декларації) за грудень 2017 року на суму 1332792 грн, відповідно р. 19,20,21 такої Декларації та неправомірного визначення суми завищення бюджетного відшкодування та залишку від`ємного значення за наслідками перевірки, на які було винесено спірні податкові повідомлення рішення.

Позивач зазначає, що збільшивши податкові зобов`язання з податку на додану вартість за періоди жовтень, листопад, грудень 2017 року, з метою здійснення незаконних нарахувань та відмови у правомірному відшкодуванні, фахівцями податкового органу перерахунок податкових зобов`язань в останньому періоді - грудні 2017 року - як зобов`язує законодавець, не було проведено з урахуванням нових обсягів та розрахованої в грудні частки 21,78 %, оскільки така частка є меншою, ніж та, яка застосовувалась протягом 2017 року - 58,81%, та відповідно наслідки перевірки не такі значні на користь податкового органу. Податковим органом не спростовано, що ними не проведено перерахунок податкових зобов`язань в останньому періоді - грудні 2017 року - як передбачено законодавством, з урахуванням нових обсягів та розрахованої в грудні частки 21,78 %, відтак розбіжність становить -1332792,80 грн (між задекларованими податковими зобов`язаннями платником за наслідками перерахунку -1143201,22 грн та фактичними даними, які повинні були бути визначені перевіркою - 2475994,02 грн).

Відтак, позивач вважає, що з врахуванням положень чинного законодавства, даних бухгалтерського та податкового обліку, фактичні дані задекларованих ТОВ «Котлозавод Крігер» податкових зобов`язань за період, що був охоплений перевіркою, становить: загальна сума заниженого податкового зобов`язання ТОВ «Котлозавод Крігер» 859339,2 грн, а не 2192132 грн - як визначено актом перевірки.

Суд зазначає, що ст.199 ПК України передбачає нарахування податкових зобов`язань виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст.189 ПК України, та складання останнім днем звітного періоду зведених податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях - коефіцієнт розраховується на підставі даних за попередній календарний рік та використовується протягом поточного календарного року - що здійснено перевіркою (п.199.1 ст.199 ПК України); за підсумками календарного року здійснення перерахунку частки використання товарів/послуг та необоротних активів в оподатковуваних операціях виходячи з фактичних обсягів проведених протягом року оподатковуваних та неоподатковуваних операцій, при цьому частка використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях, визначена з урахуванням норм пунктів 199.2-199.4 статті 199 цього Кодексу, застосовується для проведення коригування сум податкових зобов`язань, зазначених у пункті 199.1 статті 199 цього Кодексу.

Результати перерахунку сум податкових зобов`язань відображаються у податковій декларації за останній податковий період року (п.199.4, п.199.5 ПК України) - що не здійснено перевіркою.

Як видно з матеріалів справи (том ІІ, а.с.121) у додатку 7 до податкової декларації з податку на додану вартість за 12.2017 вказано, що за період грудень 2017 року підприємством самостійно визначено частку використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях у розмірі 78,11% та відповідно в неоподатковуваних операціях у розмірі 21,89 %. Контролюючим органом підтверджено отримання вказаної декларації з додатками, а отже підтверджено правомірність визначення часток у пропорційному відношенні, зокрема в оподатковуваних операціях у розмірі 21,89% однак, під час перевірки застосовано інший коефіцієнт, - що суперечить, як положенням ст.199 ПК України, так і п.86.10 ПК України щодо обов`язків податкового органу визначати в акті перевірки як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Тому суд вважає неправомірним висновок контролюючого органу про нарахування податкових зобов`язань позивачу в розмірі 1332792,80 грн у зв`язку із застосуванням коефіцієнту в розмірі 58,81 грн, що відобразились в спірному рішенні №.

Стосовно висновку контролюючого органу в зазначеному акті перевірки про завищення позивачем податкового кредиту на загальну суму 87218,94 грн по операціям з контрагентами ТОВ «Компанія «Етна - Трейд» та ТОВ «ВО Контактор» суд зазначає про наступне.

Податковий кредит, за змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з абзацом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Водночас абзацом першим пункту 198.6 цієї статті передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абзац другий пункту 201.10 статті 201 ПК України).

П. 44.1. ст.. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

ТОВ «Котлозавод Крігер» в наказі № 54/2-3 від 29.12.2016 «Про організацію бухгалтерського обліку й облікову політику підприємства» (на 2017 рік) (том І, а.с.59-61), в розділі 10 зафіксувало, що «на підставі даних бухгалтерського обліку вести податковий облік відповідно до вимог податкового законодавства», в п. 10.1 - «облік розрахунків з постачальниками та покупцями з податку на додану вартість (визначення першої події для податкових накладних) вести у відповідності з умовами конкретних договорів або в розрізі замовлень або за договорами в цілому. У разі відсутності договору облік вести за всіма розрахунками з контрагентами». Аналогічні положення містяться й в наказі № 61-з від 29.12.2017 «Про організацію бухгалтерського обліку й облікову політику підприємства» на 2018 рік (том І, а.с.62-64).

Додатковою угодою до договору постачання № 271200617 від 20.01.2017, укладеною 20.01.2017 між ТОВ «Компанія Етна-Трейд» (постачальник) та ТОВ «Котлозавод Крігер» (покупець), сторони домовились доповнити цей договір пунктом 9.10, виклавши його в наступній редакції: «на підставі положень ст. 201.7 ПК України, сторони домовились визначати першу подію для реєстрації податкових накладних за замовленнями (рахунками), виписаними в рамках цього договору».

Як видно з матеріалів справи, в рамках вказаного договору ТОВ «Компанія Етна-Трейд» виставляла ТОВ «Котлозавод Крігер» рахунки на оплату по замовленнях, надалі при отриманні попередньої оплати від покупця ТОВ «Котлозавод Крігер» продавець ТОВ «Компанія Етна-Трейд» складало на отриману суму податкову накладну, реєструвало її належним чином в ЄРПН. Відповідно ТОВ «Котлозавод Крігер» формувало податковий кредит з ПДВ та відносило суми податку з вартості придбаних ТМЦ.

В підтвердження даних операцій з ТОВ «Компанія Етна-Трейд» позивачем надано первинні документи на підставі яких ТОВ «Котлозавод «Крігер» формувало податковий кредит: акти звірки взаємних розрахунків, платіжні доручення, рахунки на оплату по замовленнях, податкові накладні, квитанції про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, видаткові накладні (том І, а.с. 71-106).

Додатковою угодою до договору купівлі - продажу № ПР-220918 від 29 вересня 2017 року, укладеною між ТОВ «ВО «Контактор» (продавець) та ТОВ «Котлозавод Крігер» (покупець), сторони домовились доповнити вказаний договір пунктом 10.11, виклавши його в наступній редакції: «на підставі положень ст.201.7 ПК України, сторони домовились визначати першу подію для реєстрації податкових накладних за замовленнями (рахунками), виписаними в рамках цього договору» (том І, а.с.113).

Як видно з матеріалів справи, в рамках вказаного договору ТОВ «ВО «Контактор» (продавець) виставляло ТОВ «Котлозавод Крігер» рахунки на оплату по замовленнях, надалі при отриманні попередньої оплати від покупця ТОВ «Котлозавод Крігер» продавець «ВО «Контактор» складало на отриману суму податкову накладну, реєструвало її належним чином в ЄРПН. Відповідно ТОВ «Котлозавод «Крігер» формувало податковий кредит з ПДВ та відносило суми податку з вартості придбаних ТМЦ.

В підтвердження даних операцій з ТОВ «ВО «Контактор» позивачем надано первинні документи на підставі яких ТОВ «Котлозавод Крігер» формувало податковий кредит: акти звірки взаємних розрахунків, платіжні доручення, рахунки на оплату по замовленнях, податкові накладні, квитанції про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН, видаткові накладні (том І, а.с. 114-250, том ІІ, а.с. 1-113).

Як зазначено у висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи з питання чи документально підтверджуються висновки акту перевірки №1362/06-30-12-02/35299597 від 09.10.2018 щодо формування ТОВ «Котлозавод Крігер» податкового кредиту по виписаним податковим накладним від контрагентів постачальників «ТОВ Компанія Етна-Трейд», TOB «ВО Контактор» на загальну суму 87218,94 грн експерт зробив висновок, що такий висновок перевірки не підтверджується, проте нормативно підтвердити відмовилась посилаючись на відсутність тлумачення нормативних актів (том ІІІ, а.с.105 на звороті).

Проаналізувавши наведене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно сформовано податковий кредит по операціям з вказаними контрагентами, жодних недоліків, розбіжностей в первинних документах не встановлено ні перевіркою, ні експертом під час проведення судово-економічної експертизи. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суд вважає, що позивачем не порушено п. 198.2 ст. 198 ПК України про дату віднесення сум податку до податкового кредиту, а висновки контролюючого органу є хибними.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачу підлягає відшкодуванню сума сплаченого судового збору на суму 21131 грн, платіжне доручення про його сплату знаходиться у матеріалах справи.

Підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача також витрати на проведення економічної експертизи в розмірі 21247 грн (сплачені позивачем відповідно до платіжного доручення №4843 від 1203.2020).

Стосовно відшкодування судових витрат, а саме оплату за професійну правничу допомогу у розмірі 26400 грн, про які заявив представник позивача у заяві від 09.08.2021, суд вказує наступне.

В своєму відзиві про понесені витрати на правничу допомогу ГУ ДПС в Житомирській області зазначає, що розмір гонорару не є співмірним із складністю справи, а тому просить відмовити у задоволенні клопотання представника позивача.

Суд зазначає, що представником позивача розраховано оплату за професійну правничу допомогу у розмірі 26400 грн: консультування з приводу оскарження ППР та збір доказів 4000 грн; підготовка та складання адміністративного позову 19000 грн; складення процесуальних документів в ходу розгляду справи 1000 гр; участь в судових засіданнях 2400 грн.

На підтвердження надано платіжне доручення №5079 від 06.08.2021 про оплату адвокату Вірьовкіну О.І. 2400 грн; та акт №03 про прийом передачу наданих послуг до договору про надання професійної правничої допомоги №22/06 від 22.06.2020 на суму 2400 грн за участь в судових засіданнях.

Витрати на професійну правничу допомогу регулюються ст.134 КАС України.

При цьому, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3 вказаної статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п.4 ст.134 КАС України).

Проте, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 ст.134 КАС України, тобто розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.12.2018 (справа №826/856/18).

Отже, приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" № 5076-VI від 05.07.2012 визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.2,3 ст.30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, дослідивши надані суду докази на підтвердження понесених судових витрат, суд не вбачає в них співмірності наданих послуг на професійну правничу допомогу з їх оплаченою вартістю, та не вважає їх розмір обґрунтованим та розумним.

Співмірними витратами зі складання адміністративного позову, щодо витраченого часу, складністю справи та розгляду справи судом, на думку суду буде 2400 грн за участь в судових засіданнях та 8000 грн за підготовку та складання позовної заяви та інших документів, які підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" (вул. Покровська, 81, м. Житомир, 10003, ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Житомирській області від 26.11.2018 у частині:

- № за формою "В1" завищеної суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованого на рахунок платника у банку, у розмірі 87218,94 грн та визначених штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 21804,74 грн;

- № за формою "В4" зменшення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, в розмірі 1332792,80 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котлозавод "Крігер" понесені судові витрати у розмірі 52778 (п`ятдесят дві тисячі сімсот сімдесят вісім) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Рішення суду складено у повному обсязі: 29 жовтня 2021 року.