Справа № 480/706/21
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року Справа № 480/706/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/706/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної податкової служби України в Сумській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління Державної податкової служби в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДПС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 09.11.2020 року № Ф-9015-13 на суму 4217,18 грн.

- зобов`язати відповідача скасувати запис про наявність боргу (недоїмку) в сумі 4217,18 грн. в інтегрованій картці платника податку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 19 листопада 2020 року отримала податкову вимогу ГУ ДПС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ від 09.11.2020 року № Ф-9015-13 на суму 4217,18 гривень.

При цьому, позивач просить суд врахувати, що починаючи з листопада 2019 року , як самозайнята особа, позивач перебуває на податковому обліку в Конотопському управлінні ГУ ДПС України в Сумській області з ознакою незалежної професійної діяльності згідно зі свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 000635 від 12.11.2019 року. Основний вид економічної діяльності, 69.10 - діяльність у сфері права. Після отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та по теперішній час, перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Агропросперіс» (), яке сплачувало та кожного місяця сплачує за позивача єдиний соціальний внесок у сумі, що не є меншою мінімального розміру.

Як зазначає позивач, не зважаючи на відсутність доходу від провадження незалежної професійної адвокатської діяльності додатково сплачувала на щоквартальній основі протягом 4 кварталу 2019р та 1 кварталу 2020 року єдиний соціальний внесок (копії квитанцій додаються). При цьому, у період 2019-2020рр, маючи статус найманого працівника, роботодавець також сплачував за позивача єдиний соціальний внесок у сумі, що не була меншою мінімального розміру.

З посиланням на положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон №2464-УІ), позивач зазначає, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу л и ш е з а у м о в и , що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Отже, на переконання позивача, вона безпідставно підпадає під повторне справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі за текстом - ЄСВ) і у якості найманого працівника, і у якості самозайнятої особи-адвоката.

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у Сумській області з поданим позовом не погодився, просив суд відмовити в його задоволенні.

Так, відповідач просить суд врахувати, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону № 2464 (на підставі якого видана Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953 (далі Інструкція № 449), платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі а д в о к а т с ь к у , нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Позивач є платником єдиного внеску, в розумінні Закону №2464.

При цьому, Законом України від 06.12.2016 № 1774 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску згідно п.2 ч. 1 ст.7 Закону № 2464).

Враховуючи зміни до Закону № 2464 щоквартальні нарахування ЄВ у 2020 році в інтегровані картки платників ЄВ (далі - ІКП ЄВ) проводяться автоматично на центральному рівні.

Станом на даний час жодні дані щодо права звільнення ОСОБА_1 від сплати єдиного внеску за себе у період до 31.12.2020 року відсутні.

Розмір мінімального страхового внеску на місяць в 2019 році складав 918,06 грн., мінімального страхового внеску на місяць в 2020 році складав 1039,06 грн. (з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року), та 1100,00 грн. (з 01.09.2020 року по 31.12.2020 року).

Як зазначає відповідач, згідно з даними інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за платежем «71040000» (Єдиний внесок для фізичних осіб- підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (22%)) у період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року проводились наступні розрахунки:

- 21.04.2020 року нараховано єдиний соціальний внесок за перший квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн.;

- 30.04.2020 року нараховано єдиний соціальний внесок за четвертий квартал 2019 року у сумі 1836,12 грн.;

- 20.07.2020 року нараховано єдиний соціальний внесок за другий квартал 2020 року у сумі 1039,06 грн.;

- 19.10.2020 року нараховано єдиний соціальний внесок за третій квартал 2020 року у сумі 3178,12 грн.

Єдиний внесок протягом 2020 року ОСОБА_1 сплачено 17.01.2020 року в сумі 1836,12 гри. та 21.04.2020 року в сумі 2078,12 гри.

Отже, сума заборгованості ОСОБА_1 за платежем «71040000» (Єдиний внесок для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (22%)) станом на 31.12.2020 року складає 4217,18 грн.

На переконання відповідача, позивач за наявності державної реєстрації фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності є платником єдиного внеску і був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок у порядку і строки визначені Законом № 2464 та Інструкцією №449. Проте, свій обов`язок платника єдиного внеску виконував не належним чином та у визначені строки єдиний внесок не сплачував. У зв`язку з чим виникла недоїмка, за наявності якої сформована оскаржувана вимога.

29.04.2021р. від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач просить суд врахувати, що у відзиві Відповідач зазначає, що даних щодо звільнення від сплати єдиного внеску за ОСОБА_1 у податковому органі у період до 31.12.2020року не має. Позивач просить суд врахувати, що 02.07.2020 року до Конотопського управління ГУ ДПС України в Сумській області було позивачем було подано лист з документами про припинення сплати ЄСВ.

Також , позивач вважає помилковими твердження відповідача про те, що згідно наведених ним норми законодавства позивач, як зареєстрована особа підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності була зобов`язана сплачувати єдиний внесок у порядку та строки визначені Законом № 2464 та Інструкцією № 499, позивач не є зареєстрованою особою підприємцем, а зареєстрована як особа, що провадить незалежну професійну діяльність є найманим працівником і єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне за позивача сплачує роботодавець.

Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Позивач - ОСОБА_1 , починаючи з листопада 2019 року, перебуває на податковому обліку в Конотопському управлінні ГУ ДПС України в Сумській області як самозайнята особа з ознакою незалежної професійної діяльності згідно зі свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 000635 від 12.11.2019 року. Основний вид економічної діяльності, 69.10 - діяльність у сфері права.

19 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримала податкову вимогу Головного управлінням ДПС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ від 09.11.2020 року № Ф-9015-13 на суму 4217,18 грн.

31.11.2020 року позивач звернулась з адміністративною скаргою до ДПС України , відповідь на адміністративну скаргу отримано 23.12.2020 року, в задоволені адміністративної скарги відмовлено. Відповідно, позивач скористалася своїм правом на оскарження вимоги ГУ ДПС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ від 09.11.2020 року №Ф-015- 13 на суму 4217,18 грн. в судовому порядку посилаючись на те, що у період 2019-2020рр, маючи статус найманого працівника, роботодавець також сплачував за мене єдиний соціальний внесок у сумі, що не була меншою мінімального розміру.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі також - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю працівник. Згідно з цією нормою це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

За змістом пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (надалі також Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа у відповідні періоди фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахування встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом зокрема у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 05 грудня 2019 року (справа №260/358/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 27 лютого 2020 року (справа №0440/5632/18), 05 листопада 2020 року (справа № 460/2442/19).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З урахування встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску''.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-УІ позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді.

Такої ж позиції притримується Верховний суд в справі № 460/2442/1905 листопада 2020 року

Сукупність вищенаведених обставин надає можливість зробити висновок, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець (наведена позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду зокрема у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 05 грудня 2019 року (справа №260/358/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18), від 27 лютого 2020 року (справа №0440/5632/18).

Як свідчить з матеріалів справи, після отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та по теперішній час, перебуваю у трудових відносинах з ТОВ «Агропросперіс», яке сплачувало та кожного місяця сплачує за позивача єдиний соціальний внесок у сумі, що не є меншою мінімального розміру (копії довідок за формою ОК-5, ОК-7 у справі - а.с.11-15) .

Як вказує позивач, не зважаючи на відсутність доходу від провадження незалежної професійної адвокатської діяльності, вона додатково сплачувала на щоквартальній основі протягом 4 кварталу 2019р та 1 кварталу 2020 року єдиний соціальний внесок (копії квитанцій додаються).

При цьому, у період 2019-2020рр, маючи статус найманого працівника, роботодавець ТОВ «АГРОПРОСПЕРІС» () також сплачував за позивача єдиний соціальний внесок у сумі, що не була меншою мінімального розміру.

Таким чином, сплата за позивача єдиного внеску було здійснено роботодавцем за 2019-2020 роки в розмірі не менше мінімального, виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність при відсутності доходу, та сплату ОСОБА_1 єдиного соціального внеску із доходу отриманого від адвокатської діяльності за вказаний період.

Відповідно, оскаржувана вимога Головного управління ДПС у Сумській області від 09.11.2020 року № Ф-9015-13 про сплату боргу (недоїмки) ОСОБА_1 , як самозайнятою особою в сумі 4217,18грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов"язання Головного управління ДФС у Сумській області скасувати запис в інтегрованій картці платника про наявність суми боргу (недоїмка) 4217,18грн., суд зазначає наступне.

З 10.06.2016 року набув чинності Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422 (надалі - Порядок).

Інтегрованою карткою платника є форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами (пункт 2 розділу І Порядку).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №422 визначено, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Згідно п.3 Розділу І Порядку, оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Відповідно до п.4 Розділу І Порядку, відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Пунктом 5 Розділу І Порядку визначено, що контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень. Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії. При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обовязковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою. У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

У відповідності до пункт 1 розділу ІІ Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Отже, оскільки нарахування, збільшення або зменшення сум податкових зобовязань платника податків, його податкового боргу, розрахунки з бюджетом здійснюються в інтегрованій картці платника податків, суд дійшов висновку про те, порушені права та інтереси позивача в даному випадку будуть відновлені у випадку правильного відображення податкових зобов"язань (їх відсутність) позивача - ОСОБА_1 в інтегрованій картці платника.

Вказана правова позиція відображена і в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.02.2018 року у справі №816/2042/16, де суд зазначив наступне: «Виходячи з аналізу наведених правових норм, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигод та податкових зобов"язань платника податків, є правомірними".

В силу вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки суб"єктом владних повноважень в ході судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятого ним рішення, не спростовано доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб"єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб"єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Державної податкової служби України в Сумській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Сумській області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 09.11.2020 року № Ф-9015-13 на суму 4217,18 грн.

Зобов`язати Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м.Суми, вул.Іллінська, 13, ) здійснити коригування в інтегрованій картці платника податку - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) шляхом скасування запису про наявність боргу (недоїмку) в сумі 4217,18 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м.Суми, вул.Іллінська, 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 908 (дев"ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець