Справа № 641/4185/21
Суддя: Курганникова О. А.
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-а/641/55/2021 Справа №641/4185/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2021 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Курганникової О.А.,

за участю секретаря судового засідання Селіхова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ДП18 №777604 від 18.05.2021.

В обґрунтування позову зазначив, що 18.05.2021 року інспектором ВБДР УПП в Полтавській області Бутком В.М. у відношенні нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Вважає постанову протиправною та такою, що винесена з порушенням вимоги діючого законодавства. У постанові зазначено, що він 18.05.2021 року близько 11 години 39 хвилин на а/д Київ-Харків-Довжанський км. 376+700, керував т.з. з напівпричепом та перевозив вантаж, навантаження якого на одиночну вісь склала 12450 кг. при допустимому 11000 кг., чим порушив п.п. 22.5 ПДР України, КМУ 30 ч.4, без погодження з уповноваженим підрозділом Націоанльної поліції, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.. Зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів скоєння ним адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 07.06.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача та позивач надали до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення осіб до адміністративної відповідальності відноситься до категорії термінових адміністративних справ і розглядаються з урахуванням положень § 2 Глави 11 Розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до частини 2, частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Аналогічні приписи містить й частина 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді та наданні відзиву (пояснень) щодо заявлених позовних вимог, враховуючи відсутність підстав для визнання їх явки обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності останніх.

Ознайомившись із доводами, викладеними у позовній заяві, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності викладені у статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (частина 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 9 та статті 10 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний (стаття 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

У відповідності до пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 18 травня 2021 року, інспектором ВБДР УПП в Полтавській області Бутком В.М. було винесено постанову від 18 травня 2021 року серії ДП18 №777604 про накладення на ОСОБА_2 , адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення. Згідно вказаної постанови з`ясовано, що .05.2021 року близько 11 години 39 хвилин на а/д Київ-Харків-Довжанський км. 376+700, керував т.з. з напівпричепом та перевозив вантаж, навантаження якого на одиночну вісь склала 12450 кг. при допустимому 11000 кг., чим порушив п.п. 22.5 ПДР України, КМУ 30 ч.4, без погодження з уповноваженим підрозділом Націоанльної поліції, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Вказаною постановою на позивача накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень 00 копійок за порушення ч.1 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, ч.1 статтею ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Положеннями статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями пункту 8 частини 1 статті 23 вказаного вище Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За змістом статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи,, зокрема передбачені ч.1 ст.132-1 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Суд, надаючи оцінку оскарженому рішенню вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

У Кодексі України про адміністративні правопорушення визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №777604 від 18.05.2021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень 00 копійок за порушення ч.1 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення а також матеріали справи не містять доказів того, що позивач вчинив завідомо неправдивий виклик поліції.

Законодавець покладає обов`язок на орган ( посадову особу) у статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення з`ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Проте, як встановлено судом із матеріалів справи, будь-яких доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення в матеріалах справи немає.

Суд зазначає, що суб`єктивне сприяння працівником органу Національної поліції щодо визначення критерію «завідомо неправдивого» виклику може бути доказом у справі, лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

При цьому суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

З цього приводу слід зазначити, що особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

У відповідності до частин 1 та 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 1 статті 69 вищенаведеного нормативно - правого акту доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (стаття 70 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій та законність прийнятих рішень.

Судом встановлено, що відповідачем під час розгляду справи не було надано відзиву на адміністративний позов , у справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які б однозначно та безумовно підтвердили дотримання працівником поліції процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури розгляду адміністративної справи та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення» визначено, що розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Приписами частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно пункту 3 частини 3 вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Виходячи з викладеного, всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації, у зв`язку з чим, суд керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача у вигляді штрафу є необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Згідно зі статтею 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.

Особливості провадження судами у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 3 вищенаведеної норми права регламентовано, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є не доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, то з урахуванням встановлених Кодексом адміністративного судочинства України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , шляхом скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат , пов`язаних з розглядом справи.

В матеріалах справи міститься квитанція про сплату судового збору за подачу адміністративного позову у розмірі 454 гривні 00 коп.

Згідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено , що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведе, керуючись статтями 9, 183, 222, 247, 251, 252, 280, 283, 284, частиною 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 8, 9, 11, 69, 71, 72, 77, 78, 125 - 127, 132, 139, 194, 229, 242 - 246, 255, 268, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення інспектора ВБДР УПП в Полтавській області Бутка В.М. серії ДП18 №777604 від 18.05.2021 у справі, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень 00 коп..

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 454,00 відповідно до квитанції № 39473 від 28 травня 2021 року.

Копію рішення відповідно до частини 2статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України, невідкладно видати учасникам справи або надіслати їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення відповідно до частини 4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до пункту 15.5 частини 1розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства Українидо Другого апеляційного адміністративного суду до або через Комінтернівський районний суд м. Харкова.

Судове рішення, набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, місце знаходження: Полтавська область, Розсошенці, вул.. Кременчуцька 2В.

Департамент патрульної поліції, місце знаходження: м. Київ, вул.. Федора Ернста,3

Суддя - О. А. Курганникова