Справа № 520/13034/2020
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про зміну способу і порядку виконання судового рішення

29 жовтня 2021 року № 2в- 520/13034/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Білової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові заяву позивача про зміну способу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 по справі № 520/13034/2020 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Господарського суду Харківської області (м-н Свободи, буд. 5, Держпром, 8 під`їзд, м. Харків, 61022, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, М.Харків, вул. Бакуліна, буд. 18 код ЄДРПОУ - 37874947), Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду 20.10.2021 року звернувся позивач із заявою про зміну способу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 по справі № 520/13034/2020, в якій просить суд: змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі № 520/13034/2020 та встановити спосіб виконання вказаного рішення шляхом стягнення з Господарського суду Харківської області (м-н Свободи, буд. 5, Держпром, 8 під`їзд, м. Харків, 61022, ) на користь судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 (вул. Черняховського, буд. 21, м. Харків, 61046, код РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахованої та невиплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року у розмірі 58854,36 грн, з яких: 15639,62 грн за квітень 2020 року, 2160,74 грн за травень 2020 року, 41054 грн за липень 2020 року.

Заяву позивача призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.10.2021 року о 10:00.

Представником відповідача через канцелярію суду були надані письмові пояснення, в яких він просить суд змінити порядок та спосіб виконання рішення суду від 07.12.2020 по справі № 520/13034/2020 відповідно до тексту заяви.

У судове засідання сторони, їх представники та представники третіх осіб не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 378 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

При розгляді поданої позивачем заяви суд встановив таке.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправними дії Господарського суду Харківської області щодо нарахування та виплати судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 27.08.2020 із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47320 грн згідно з частиною 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13.04.2020 (в редакції, яка діяла з 18.04.2020 до 27.08.2020). Зобов`язано Господарський суд Харківської області нарахувати та виплатити невиплачену суддівську винагороду судді Господарського суду Харківської області ОСОБА_1 на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 58854,36 грн, з яких: 15639,62 грн - за квітень 2020 року, 2160,74 грн - за травень 2020 року, 41054 грн - за липень 2020 року.. Рішення підлягало негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 А/с залишено без задоволення, рішення ХОАС від 07.12.2020 залишено без змін.

Рішення суду набрало законної сили 26.05.2021 та Харківським окружним адміністративним судом 23.07.2021 позивачу було видано виконавчий лист.

В заяві позивача зазначено, що Господарський суд Харківської області добровільно виконав рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 в частині, яка підлягала негайному виконанню, здійснив нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди у розмірі 15639,62 грн.

Несплачена Господарським судом Харківської області сума за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі №520/13285/2020 складає 43214,74 грн, що підтверджується довідкою Господарського суду Харківської області від 22.07.2021 №112 та не заперечується позивачем.

Листом Господарського суду Харківської області від 27.07.2021 №08-43020218 повідомлено позивача на його заяву від 22.07.2021, що кошторисом суду на 2021 рік затверджено бюджетні асигнування виключно для виплати суддівської винагороди у 2021 році. На теперішній час відсутні бюджетні асигнування для виконання рішення суду про зобов`язання нарахувати та виплатити недоплачену частину суддівської винагороди за квітень - серпень 2020 року.

Листом №04-21/5182 від 16.08.2021 Головне управління ДКСУ у Харківській області повідомило позивача про те, що оскільки виконавчий лист Харківського окружного адміністративного суду, виданий 10.08.2021 не містить вимоги щодо стягнення коштів, а містить зобов`язання боржника здійснити певні дії, то відсутні підстави для виконання виконавчого документа органами казначейства, через що він не підлягає виконанню.

Листом Господарського суду Харківської області від 19.10.2021 № 08-40/171 зазначено, що Кошторисом на 2021 рік суду затверджено бюджетні асигнування виключно для виплати суддівської винагороди у 2021 році. Судом з метою виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду про зобов`язання нарахувати та сплатити недоплачену частину суддівської винагороди за квітень-серпень 2020 року, у тому числі виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі №520/13034/20, направлялися звернення на адресу ДСА України, як головного розпорядника коштів, шодо внесення змін в кошторис на 2021 рік в частині збільшення асигнувань на вищезазначені цілі. Станом на 19.10.2021 відповідні асигнування суду не надані, шо унеможливлює виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі №520/13034/20.

Судом встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 у справі №520/13034/2020 в частині сплати позивачу 43214,74 грн не виконано відповідачем.

Відповідно до ч.1-3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Положеннями ч.ч. 2 та 3 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України (обов`язковість судових рішень).

Згідно зі ст. 2 Закону України від 05.06.2012 №4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган; державні підприємство, установа, організація.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Зазначені приписи чинного законодавства свідчать, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку існує механізм примусового виконання рішення.

Так, положеннями Закону України Про виконавче провадження визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно із до ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №840/3112/18, яка враховується судом при розгляді даної справи відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України.

З огляду на необхідність обрання найбільш ефективного способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, саме на стадії виконавчого провадження мають бути остаточно відновлені порушені права позивача (стягувача).

Враховуючи, що в межах даної справи розглядається питання стосовно порушення прав позивача щодо виплати недоотриманої суддівської винагороди, слід враховувати, що розмір і порядок виплати суддівської винагороди визначається виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційне поняття "закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін.

Суд вважає обґрунтованою позицію відповідача щодо того, що він здійснює всі нарахування виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом.

Розмір частини суддівської винагороди, щодо невиплати якої виник спір, на момент розгляду справи судом першої інстанції був документально підтверджений наявними у справі доказами, встановлений у рішенні суду та не оспорювався відповідачем.

З огляду на зазначене, при розгляді поданої позивачем заяви суд не здійснює вихід за межі заявлених вимог та не вирішує питання, яке не було предметом дослідження при розгляді справи, а лише конкретизує спосіб виконання рішення суду шляхом стягнення заборгованості.

Встановлення такого способу виконання, про який просить позивач, направлено на своєчасне та повне виконання судового рішення, а також відповідає вимогам прямих норм ст. 124 Конституції України.

Судом також враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Аналізуючи встановлені судом обставини у поєднанні з наведеними нормативними положеннями, а також враховуючи відсутність доказів повного виконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 по даній справі в частині виплати позивачу заборгованості суддівської винагороди у сумі 43214,74 грн, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої позивачем заяви про зміну способу і порядку виконання рішення та наявність підстав для її задоволення відповідно до статті 378 КАС України в частині стягнення 43214,74 грн. Щодо частини суми в розмірі 15639,62 грн суд вважає заяву необґрунтованою, оскільки у цій частині Господарський суд Харківської області виконав рішення суду, через що заява позивача підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 241-243, 248, 256, 294, 295, 378, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Господарського суду Харківської області (м-н Свободи, буд. 5, Держпром, 8 під`їзд, м. Харків, 61022, ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області (61166, М.Харків, вул. Бакуліна, буд. 18 код ЄДРПОУ - 37874947), Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Змінити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 по справі №520/13034/2020 та встановити спосіб виконання рішення шляхом стягнення з Господарського суду Харківської області (код ЄДРПОУ 0350039, адреса: м-н Свободи, буд. 5, Держпром, 8 під`їзд, м. Харків, 61022) на користь судді Господарського суду Харківської області Дзюби Олега Анатолійовича (вул. Черняховського, буд. 21, м. Харків, 61046, код РНОКПП НОМЕР_1 ) суми невиплаченої суддівської винагороди у розмірі 43214,74 грн (сорок три тисячі двісті чотирнадцять гривень 74 коп.).

В задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 29.10.2021.

Суддя Білова О.В.