Справа № 420/15354/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (Чернівецький прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (; вул. Герцена, 2А, м. Чернівці, 58022) про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
26 серпня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у якому представник позивача просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у зв`язку із проходженням військової служби за період з 15 вересня 2015 року по 15 березня 2018 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у зв`язку із проходженням військової служби за період з 15 вересня 2015 року по 15 березня 2018 року з проведенням індексації відповідно до законодавства.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.08.2021 року о 17:39:32 справа №420/15354/21 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження згідно ст.262 КАС України.

30.09.2021 року за вх.№53784/21 від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстав недотримання позивачем вимог ст.122, 123 КАС України та звернення до суду із пропуском встановлених строків.

01.10.2021 року за вх.№ЕП/26671/21 від представника позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.10.2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду у справі за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (Чернівецький прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (; вул. Герцена, 2А, м. Чернівці, 58022) про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовлено.

В обґрунтування вимог позову, у відповіді на відзив та додаткових поясненнях представник позивача вказує, що у спірному періоді позивачу не виплачувалось грошове забезпечення. Пов`язане це, як вказує представник позивача, із відстороненням ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків за ухвалою слідчого судді. Разом із тим, відсторонення позивача від виконання обов`язків за відповідною посадою є підставою лише та виключно для ненарахування і виплати сум, пов`язаних із виконанням обов`язків на цій посаді, але не звільняє відповідача від обов`язку нараховувати та виплачувати позивачу грошове забезпечення саме за проходження військової служби як військовослужбовцю.

29.09.2021 року за вх.№53472/21 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти задоволення позовних вимог. Так, вказано, що згідно п.4.3.1 пункту 4.3. розділу VI Інструкції №425 після закінчення двох місяців безперервного перебування військовослужбовців у розпорядженні грошове забезпечення виплачується лише на підставі рішення голови Державної прикордонної служби України. Оскільки таке рішення не приймалось, то й підстави для виплати грошового забезпечення відсутні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що на підставі Наказу Голови Державної прикордонної служби України від 16 червня 2015 року № 503-ос ОСОБА_1 зарахований у розпорядження начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, з покладанням на нього тимчасового виконання обов`язків посади заступника начальника загону - начальника оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 30 червня 2015 року №128-ос «По особовому складу» позивача визнано таким, що приступив до виконання обов`язків відповідно до вказаної посади.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 27 липня 2015 року у справі №466/5699/15-к позивача було відсторонено від посади заступника начальника - ТВО начальника оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина 2195) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України, строком на 60 (шістдесят діб).

Вказана ухвала була постановлена судом в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000059.

З 15 березня 2018 року Позивач обіймав посаду заступника начальника відділу організаційно-мобілізаційної роботи штабу 27 прикордонного загону Західного регіонального управління державної прикордонної служби України

Вказані факти підтверджені листом-відповіддю Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11 червня 2021 року №11/3212, а також даними Розрахунку вислуги років на пенсію, складеного вказаною установою [посвідчені копії листа та розрахунку додані].

Згідно листа Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 11 червня 2021 року №11/3212 - грошове забезпечення позивача в період з 16 червня 2015 року по 15 березня 2018 року мав нараховувати та виплачувати Чернівецький прикордонний загін.

Водночас, Військова частина НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за період з 15 вересня 2015 року по 15 березня 2018 року Позивачу грошове забезпечення не нараховувала згідно даних листа від 30 червня 2021 року за вих.№11/6409. Підставою для ненарахування грошового забезпечення став Наказ Голови Державної прикордонної служби України від 04 серпня 2015 року №718-ос, згідно якого ОСОБА_1 був звільнений від тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника загону - начальника оперативно-розшукового відділу НОМЕР_3 прикордонного загону.

Не погоджуючись із невиплатою у вказаному періоді грошового забезпечення, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно статті 17 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

На момент спірних правовідносин питання грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України регулювалось Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425 (далі Інструкція).

Згідно п.1.2 Інструкції грошове забезпечення - це гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення;

місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

До складу місячного грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія);

штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.

Згідно п.1.7 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Посадові оклади особам офіцерського складу виплачуються залежно від займаних ними посад у розмірах, установлених додатками 3 та 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

У вказаному додатку визначено посадовий оклад, зокрема, офіцера.

Згідно п.4.1.1, 4.1.4 Інструкції особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (крім зазначених у підпунктах 4.1.8, 4.1.9 цієї Інструкції), допущеним у встановленому порядку наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою строком до шести місяців або до тимчасового виконання обов`язків за невакантною посадою строком до чотирьох місяців у тому самому органі Держприкордонслужби, за час виконання обов`язків за цими посадами виплачуються оклади за посадами, що тимчасово виконуються (з урахуванням підпункту 4.1.2 цієї Інструкції).

Строк тимчасового виконання обов`язків за посадою обчислюється з дня, з якого військовослужбовець став до виконання обов`язків за посадою, але не раніше дня видання начальником (командиром) органу Держприкордонслужби наказу про його допуск до тимчасового виконання обов`язків за посадою, і до дня звільнення з посади включно. До цього строку не зараховуються періоди перебування у відпустці, службовому відрядженні (якщо воно не пов`язане з виконанням обов`язків за посадою, що тимчасово виконується), на навчанні, лікуванні або у відпустці для лікування у зв`язку із хворобою.

Як встановлено судом із розрахунку вислуги років позивача, у період з 16.06.2015 по 15.03.2018 року позивач ОСОБА_1 перебував у розпорядженні начальника західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (а.с.18).

При цьому, п.4.3 визначає порядок та правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям за період перебування їх у розпорядженні.

Військовослужбовцям, зарахованим у розпорядження відповідних начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1-3, 7, 8, 10 - 12, 14 і 15 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, з дня, що наступає за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагороди за бойове чергування, морського грошового забезпечення та надбавки у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, у разі відсутності доступу у військовослужбовців до секретної інформації та її матеріальних носіїв).

Після закінчення двох місяців безперервного перебування військовослужбовців у розпорядженні грошове забезпечення за останньою основною посадою, яку вони займали до зарахування у розпорядження, виплачується тільки за рішенням Голови Державної прикордонної служби України.

Клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення подаються за підпорядкованістю начальниками органів Держприкордонслужби, у розпорядженні яких вони перебувають.

Днем звільнення військовослужбовця з посади, яку він займає, уважається день закінчення здавання справ і складання обов`язків за посадою в межах строків, установлених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

Характеризуючи хронологію подій та аналізуючи її, судом встановлено наступне.

На підставі Наказу Голови Державної прикордонної служби України від 16 червня 2015 року № 503-ос ОСОБА_1 зарахований у розпорядження начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, з покладанням на нього тимчасового виконання обов`язків посади заступника начальника загону - начальника оперативно-розшукового відділу Чернівецького прикордонного загону

Згідно Наказу Начальника НОМЕР_3 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України м.Чернівці від 23 червня 2015 року №123-ос «По особовому складу» позивача було зараховано до списків особового складу прикордонного загону та поставлено на всі види забезпечення з 23 червня 2015 року.

Згідно Витягу з наказу Начальника 31 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 21 березня 2018 року №60-ОС позивача виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з 21 березня 2018 року.

Таким чином, ОСОБА_1 перебував в особовому складі ІНФОРМАЦІЯ_1 та на всіх видах забезпечення з 23 червня 2015 року по 21 березня 2018 року.

При цьому, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 27 липня 2015 року у справі №466/5699/15-к позивача було відсторонено від посади заступника начальника - ТВО начальника оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина 2195) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України, строком на 60 (шістдесят діб)

На виконання цього, наказом від 04 серпня 2015 року №719-ос «По особовому складу» ОСОБА_1 було звільнено від виконання обов`язків за посадою заступника начальника загону-начальника оперативно-розшукового відділу з 29 липня 2015 року.

При цьому, позивач залишався в особовому складі ІНФОРМАЦІЯ_1 та на військовій службі.

Суд погоджується із тим, що грошове забезпечення військовослужбовця виплачується йому з урахуванням посади, яку він обіймає. Втім, сам факт обіймання певної посади не є підставою для нарахування грошового забезпечення, такою підставою є сам факт проходження військової служби, а у періоді з 23 червня 2015 року по 21 березня 2018 року наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу прийнято не було.

Таким чином, суд вважає доведеним факт перебування позивача на військовій службі у період з 23 червня 2015 року по 21 березня 2018 року.

Відповідач як на підставу для припинення виплати грошового забезпечення посилається на п.4.3.1 Інструкції. Натомість, суд не вважає таку підставу обґрунтованою для припинення виплати грошового забезпечення з огляду на таке.

Цитована відповідачем норма застосовується лише та виключно у випадках, коли військовослужбовець зараховується у розпорядження відповідних начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1-3, 7, 8, 10 - 12, 14 і 15 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.

В свою чергу, наведеними вище підпунктами пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України передбачені наступні випадки зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників органів Держприкордонслужби:

1) розформування (реформування) органу Держприкордонслужби чи його підрозділу або скорочення штатних посад, якщо до закінчення встановленого строку проведення зазначених заходів не вирішено питання щодо дальшого проходження служби військовослужбовцями, які вивільняються, - до двох місяців;

2) коли начальник органу Держприкордонслужби вищого рівня здійснює переміщення військовослужбовця, призначення якого на посаду належить до повноважень начальника органу Держприкордонслужби нижчого рівня, а також у разі переміщення військовослужбовця на посаду до розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби - до двох місяців;

3) пониження в посаді у порядку дисциплінарного стягнення або на підставі результатів атестації, якщо неможливо відразу призначити військовослужбовця на нижчу посаду, - до двох місяців;

7) коли більше десяти днів відсутні відомості про місцезнаходження військовослужбовця, - до повернення військовослужбовця до органу Держприкордонслужби (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ним військової служби) або до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим;

8) якщо військовослужбовець перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні як заручник або інтернована особа, - до його повернення;

10) закінчення військовослужбовцем вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, вищого військового навчального закладу іншого військового формування або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу в разі відсутності вакантних посад - до двох місяців;

11) визнання військовослужбовця військово-лікарською комісією непридатним чи обмежено придатним до військової служби - на період, необхідний для підготовки матеріалів до звільнення з військової служби, - до одного місяця;

12) позбавлення військовослужбовця допуску до державної таємниці - на період вирішення питання щодо дальшого проходження ним військової служби, але не більше двох місяців;

14) навчання військовослужбовця за денною формою у вищому навчальному закладі іншого військового формування або за кордоном - до закінчення навчального закладу;

15) закінчення строку перебування військовослужбовців на посадах науково-педагогічного працівника вищого військового навчального закладу та необрання їх на ці посади за результатами нового конкурсу.

Відповідачем не надано доказів наявності жодного з перелічених випадків, які б давали йому право припинити нарахування грошового забезпечення ОСОБА_2 , а тому і положення щодо виплати грошового забезпечення лише на підставі рішення голови ДПС України до спірних правовідносин не застосовуються.

При цьому, Інструкцією у п.4.5.2 вказано, що військовослужбовцям, відстороненим від посад відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, з наступного після відсторонення від посад дня за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.

У разі скасування постанов про відсторонення від посад за період, протягом якого вони не перебували на посадах унаслідок відсторонення від них, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, яких вони не отримували, військовослужбовцям не виплачуються.

Військовослужбовцям, відстороненим від виконання службових повноважень у зв`язку зі складенням щодо них протоколу про адміністративне корупційне правопорушення, з наступного після відсторонення від виконання службових повноважень дня за період, протягом якого вони не перебували на посаді, виплачуються оклади за військовими званнями та надбавка за вислугу років.

Отже, навіть за умови відсторонення позивача від посади за ним зберігається право на отримання грошового забезпечення у розмірі окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Разом із тим, згідно ухвали суду позивача було відсторонено до 25.09.2015 року, подальше проходження позивачем військової служби поза посадою не регламентовано судовим рішенням, а тому з 25.09.2015 року застосування положень п.4.5.2 є необґрунтованим.

Таким чином, за період з 15 вересня 2015 року по 15 березня 2018 року позивачу як особі, яка проходила військову службу, безпідставно не нараховувалось грошове забезпечення. Суд у даному випадку не надає оцінку розміру грошового забезпечення або його складових, яке мало бути виплачено позивачу, а лише досліджує питання щодо наявності у позивача права на отримання грошового забезпечення як такого.
З огляду на це суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у зв`язку із проходженням військової служби за період з 15 вересня 2015 року по 15 березня 2018 року.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у зв`язку із проходженням військової служби за період з 15 вересня 2015 року по 15 березня 2018 року.

В частині проведення індексації грошового забезпечення суд наголошує на такому.

Закон України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 р. № 1282-XII (далі - Закон № 1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (у редакції до 01.01.2016р. у розмірі 101 відсоток).

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За змістом цитованих норм судом встановлено, що питання нарахування індексації грошового забезпечення перебуває у повноваженнях відповідної установи, у даному випадку військової частини.

На момент вирішення даної справи сума грошового забезпечення не нарахована, а тому виснувати про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати ще й індексацію грошового забезпечення немає підстав.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У зв`язку із відсутністю наразі порушеного права в частині нарахування індексації грошового забезпечення заявлений спосіб захисту порушеного права не відповідатиме завданню адміністративного судочинства, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "РуїзТоріха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Наведеним обґрунтуванням суду надана оцінка аргументам сторін, що є суттєвими для вирішення справи, відтак, позов підлягає задоволенню частково із відхиленням аргументів відповідача з вищенаведених мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5, Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду не сплачувався. Доказів понесення інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, сторонами до суду не надано, а тому у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (Чернівецький прикордонний загін Державної прикордонної служби України) (; вул. Герцена, 2А, м. Чернівці, 58022) про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у зв`язку із проходженням військової служби за період з 15 вересня 2015 року по 15 березня 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у зв`язку із проходженням військової служби за період з 15 вересня 2015 року по 15 березня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян