Справа № 300/1587/21
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. справа № 300/1587/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Григорука О.Б.,

при секретарі Королевич О.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Аверкової Н.О.,

представника відповідача Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району - Дейнеги В.Р.,

представника відповідача Відділу освіти та молоді Переріслянської сільської ради - Криски І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району, Відділу освіти та молоді Переріслянської сільської ради про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району, Відділу освіти та молоді Переріслянської сільської ради про скасування розпорядження про звільнення ОСОБА_1 №25-К від 15.03.2021, поновлення на посаді головного спеціаліста Переріслянської сільської ради з 15 березня 2021 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працювала на посаді головного спеціаліста відділу освіти, молоді, спорту, культури та туризму Переріслянської сільської ради. 14.01.2021 позивача попереджено про наступне вивільнення з посади у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме ліквідацією освіти, молоді, спорту, культури та туризму Переріслянської сільської ради шляхом ознайомлення з розпорядженням Переріслянської сільської ради №6-к від 14.01.2021. В подальшому, на підставі розпорядження Переріслянської сільської ради №25-К від 15.03.2021 позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу освіти, молоді, спорту, культури та туризму Переріслянської сільської ради з 15.03.2021 згідно п. 1 ч. 1ст. 40 КЗпП України (у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці) та статті 87 Закону України «Про державну службу». Своє звільнення позивач, вважає незаконним оскільки у відповідача фактично не відбулося змін в організації виробництва і праці, які б привели, зокрема, до ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, чи скорочення чисельності або штату працівників. У відповідача фактично не було ліквідації відділу освіти, молоді, спорту, культури та туризму, що призвело до скорочення штатної чисельності працівників, а мала місце реорганізація (виділ), яка призвела до збільшення штатної чисельності працівників. За такого відповідач мав запропонувати позивачу наявні посади в апараті Переріслянської сільської ради та її виконавчих органах чого не здійснив.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 в зв`язку з недоліками позовну заяву залишено без руху. Позивач усунув недоліки в строк встановлений судом.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

19.05.2021 до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначив, що Переріслянською сільською радою відповідно до пункту 6 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» створено новий виконавчий орган ради - відділ освіти та молоді із статусом юридичної особи публічного права. В той же час було ліквідовано структурний підрозділ - відділ освіти, молоді, спорту, культури та туризму Переріслянської сільської ради, а відповідні посади відділу було виведено із штатного розпису. Вважає, що оскільки відбулися зміни в чисельності та структурі працівники відділу підлягали звільненню. Зазначив, що позивач належним чином була повідомлена під підпис про майбутнє звільнення, наявні вакантні посади були відсутні в структурі апарату управління та виконавчих органів сільської ради. Як висновок, Переріслянська сільська рада, була позбавлена реальної можливості запропонувати позивачці наявні вакантні посади в штатному розписі виконавчих органів ради, та як наслідок, її працевлаштувати, оскільки вакантні посади були відсутні. Відповідач зазначив, що звільнення відбулося із дотриманням вимог чинного законодавства та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

24.05.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Правом подання заперечення відповідач не скористався, надавши суду письмові пояснення (а.с. 167-170).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити .

Представники відповідачів щодо задоволення позовних вимог заперечили з мотивів викладених у відзиві на позов, в задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 01.08.2019 працювала на посаді провідного спеціаліста відділу освіти, молоді, спорту, культури та туризму Переріслянської сільської ради. З 02.12.2019 позивача переведено на посаду головного спеціаліста згідно розпорядження №48-К.Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с. 32-38).

14.01.2021 позивача ознайомлено з розпорядженням Переріслянського сільского голови № 6-к від 14.01.2021 «Про попередження працівників Переріслянської сільської ради про наступне вивільнення в порядку ст.49-2 Кодексу законів про працю України», що підтверджується підписом позивача у листі особистого ознайомлення (а.с. 156).

Згідно з текстом вказаного розпорядження (пункт 1, 2) позивача попереджено починаючи з 14.01.2021 про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Зі змісту розпорядження встановлено, що відповідачем винесено вказане розпорядження на виконання рішення Переріслянської сільської ради від 22.12.2020 №36-3/2020 «Про затвердження структури та штатної чисельності апарату Переріслянської сільської ради та її виконавчих органів на 2020-2021 роки».

Згідно розпорядження №25-К від 15 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу освіти, молоді, спорту, культури та туризму Переріслянської сільської ради з 15 березня 2021 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України та ст. 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 159).

Не погоджуючись із законністю звільнення позивач звернулась до суду із вказаним адміністративним позовом.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до статей 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Переріслянська сільська рада є органом місцевого самоврядування, який є юридичною особою і наділяється цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

На підставі статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування визначені статтею 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Так, згідно з вказаною статтею крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Із аналізу вищевказаних норм вбачається, що позивач є посадовою особою місцевого самоврядування. Служба в органах місцевого самоврядування припиняється на загальних підставах передбачених КЗпП України (крім певних випадків, які не стосуються обставин цієї справи).

Оскільки Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не регулює питання звільнення посадових осіб місцевого самоврядування у випадках змін в організації виробництва і праці, а також порядок вивільнення працівників в даних правовідносинах застосуванню підлягають норми КЗпП України.

Порядок вивільнення працівників передбачений статтею 49-2 КЗпП України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач не запропонував позивачу іншу роботу перед звільненням.

Відповідно постанови Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі №6-1723цс 17, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Щодо наявності іншої роботи у Переріслянській сільській раді та її виконавчих органах суд зазначає таке.

Із аналізу затверджених Структур і штатної чисельності апарату Переріслянської сільської ради на 2020 та 2021 роки, судом встановлено, що з штатна чисельність працівників відділу освіти, молоді, спорту культури та туризму у 2020 році становила 4 одиниці. Згідно Структури і штатної чисельності апарату Переріслянської сільської ради на 2021 рік штатна чисельність працівників новоствореного відділу освіти та молоді становить 8 одиниць (а.с. 19,20).

Даний факт спростовує доводи відповідача щодо відсутності іншої роботи для позивача в структурі Переріслянської сільської ради або її виконавчих органах.

З вказаного приводу суд зазначає, що Верховним Судом України неодноразово висловлювалась позиція, викладена у постановах від 04.03.2014 (справа №21-8а14), від 27.05.2014 (справа №21-108а14), від 28.10.2014 (справа №21-484а14), згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такого органу. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Вказане також стосується спірних правовідносин, оскільки функції та повноваження відділу освіти та молоді Переріслянської сільської ради співпадають із функціями та повноваженнями ліквідованого відділу освіти, молоді, спорту культури та туризму Переріслянської сільської ради.

Таким чином є безпідставним твердження відповідача про те, що станом на момент звільнення були відсутні вакантні посади чи робота за відповідною професією чи спеціальністю, чи інша вакантна робота, яку позивачка могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду, в структурі апарату управління та виконавчих органів сільської ради. Щонайменше, в структурі новоутвореного виконавчого органу відділу освіти та молоді Переріслянської сільської ради було передбачено 8 штатних одиниць, замість 4 штатних одиниць відділу освіти, молоді, спорту культури та туризму Переріслянської сільської ради, що виключає необхідність скорочення працівників.

Отже, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, відповідач був зобов`язаний запропонувати позивачу посаду у новоствореному відділі.

При цьому із матеріалів справи, у тому числі з трудової книжки, судом встановлено, що, позивач має достатній стаж роботи в органах місцевого самоврядування.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність у складі виконавчих органів Переріслянської сільської ради вакантної посади, яку за своєю кваліфікацію могла б зайняти позивач.

Щодо створення відділу освіти та молоді Переріслянської сільської ради, як юридичної особи публічного права.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішуються питання затвердження за пропозицією сільського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів.

Таким чином, до компетенції відповідача - Переріслянської сільської ради, належить затвердження структури та чисельності виконавчих органів ради незалежно від того, чи є вони окремими юридичними особами або створені без права юридичної особи. В будь-якому випадку власником (засновником) цих органів є сільська рада. Тому в розумінні трудового законодавства роботодавцем для позивача виступає саме Переріслянська сільська рада.

Таким чином, приймаючи рішення від 22.12.2020 №34-3/2020 Переріслянська сільська рада фактично здійснила реорганізацію виконавчих органів ради (шляхом зміни структури та збільшення кількості штатних одиниць), в одному з яких працювала позивачка, отже за таких умов з урахуванням вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України сільська рада зобов`язана була запропонувати позивачу іншу посаду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що розпорядження Переріслянської сільської ради № 25-К від 15.03.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається на результати проведеної перевірки Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області, зафіксовані в акті перевірки №ІФ264/538/АВ від 05.03.2021, яким встановлено порушення трудового законодавства, при вивільненні працівників (а.с. 116-123). Дослідивши обставини, які встановлені у акті перевірки, суд зазначає, що висновки перевірки не суперечать та підтверджують висновки, яких дійшов суд при вирішенні даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100).

Згідно з п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку № 100).

Судом встановлено, що згідно розпорядження №33-К від 22 березня 2021 року було внесено зміни до розпорядження №25-К від 15.03.2021 зокрема, змінено дату звільнення позивача з 15.03.2021 на 22 березня 2021 року, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивача з 15.03.2021 по 21.03.2021. Таким чином позивача звільнено з посади 22.03.2021. Також судом встановлено, що з 06.08.2021 позивач працює на посаді директора Каміннецької гімназії Івано-Франківської міської ради, що підтверджується довідкою Департаменту освіти та науки Івано-Франківської міської ради (а.с. 200).

Загальна тривалість вимушеного прогулу позивача за період з 23.03.2021 по 05.08.2021 складає 135 календарних днів.

Згідно з наявної у матеріалах справи довідки, виданої Переріслянською сільською радою (а.с. 40), загальна сума заробітної плати позивача за два повних місяці перед звільненням складає: за січень 2021 року - 9065,51 грн., за лютий 2021 року - 8216,92 грн., кількість днів - 59. Виходячи з цих даних, середньоденний заробіток позивача складав 292,92 грн.

Відтак, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню складає 39544,20 грн. (135 днів х 292,92 грн.).

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено жодного обґрунтування зазначеної ним суми моральної шкоди та в чому саме полягали моральні страждання, яких вона зазнала внаслідок протиправної бездіяльності відповідача.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ч. 1 ст. 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Оскільки позивачем не наведено обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів на її підтвердження, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що судові витрати у даній справі, які підлягають розподілу складаються із витрат на правничу допомогу.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд, дослідивши договір про надання правової допомоги №11/2021 від 19.03.2021, звіт (акт) про надані послуги у зв`язку з виконанням договору 11/2021, акти прийому виконаних робіт, встановив, що витрати за послуги професійної правничої допомоги щодо звернення до суду з даним позовом складають 13420,00 грн. (а.с. 202-207).

За таких обставин, витрати позивача на правничу допомогу адвоката підтверджені належним чином.

При цьому, враховуючи співмірність зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами та наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, а також те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню підлягають стягненню із Переріслянської сільської ради витрати позивача на правничу допомогу адвоката в розмірі 10000, 00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району (, вул. С.Стрільців, 21, с. Перерісль, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78420), Відділу освіти та молоді Переріслянської сільської ради (, вул. С.Стрільців, 21, с. Перерісль, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78420) про скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області "Про звільнення ОСОБА_1 " №25-К від 15.03.2021.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу освіти, молоді, спорту, культури та туризму Переріслянської сільської ради з 22.03.2021.

Стягнути з Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.03.2021 по 05.08.2021 в сумі 39544 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Переріслянської сільської ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.

Рішення складене в повному обсязі 01.11.2021.