Справа № 300/1969/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1969/21 пров. № А/857/13473/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Святецького В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року (головуючого судді Кафарського В.В., ухвалене у письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі №300/1969/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.04.2021 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з 01.03.2018 по 19.02.2019 із врахуванням березня 2018 року як базового місяця, зобов`язати відповідача донарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з 01.03.2018 по 19.02.2019 із врахуванням березня 2018 року як базового місяця, зобов`язати відповідача надати довідку-розрахунок про розмір невиплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з 01.03.2018 по 19.02.2019 із врахуванням березня 2018 року як базового місяця.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати довідку-розрахунок про розмір невиплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю, свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу подано Військовою частиною НОМЕР_1 в якій просить скасувати рішення та відмовити в задоволені позову повністю, вказує судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не правильно застосовано норми процесуального та матеріального права. Зазначає, що позивач 17.05.2019 вже звертався до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з вимогою про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби в період з 01.01.2016 по 31.10.2018, а тому ці позови є тотожними.

Позивач та відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подані скарги не підлягають задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому) №769 від 29.12.2018, позивача звільнено у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно копії витягу із наказу від 19.02.2019 за №41 (по стройовій частині), позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України станом на 19.02.2019 становила: 29 років, 06 місяців (а.с. 15).

27.03.2019 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із проханням надати довідку-розрахунок про розмір невиплаченої індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 32.10.2018 та виплатити індексацію грошового забезпечення під час проходження військової служби в період з 01.01.2016 по 31.10.2018.

Відповідачем листом за №350/484/1/732 від 19.04.2019 було повідомлено позивача, що фінансування військової частини НОМЕР_1 в період з січня 2016 року по жовтень 2018 року на виплату індексації грошового забезпечення не здійснювалось, а тому грошове забезпечення, яке виплачувалось за вказаний період не індексувалось (індексація не виплачувалась та не нараховувалась). Крім того, роз`яснено, що здійснити нарахування та виплату, а також надати довідку про розмір невиплаченої індексації за період з 01.01.2016 по 31.10.2018 не представляється можливим відповідно чинного законодавства, оскільки вказані дії не передбачені Порядком (механізм здійснення нарахування за попередні періоди не визначено).

ОСОБА_1 звертався до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до її вчинення. За наслідками розгляду справи №300/1069/19, 23.07.2019 суд виніс рішення, яким позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.10.2018. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 31.10.2018, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019.

На виконання вказаного рішення суду за №300/1069/19 від 23.07.2019 позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, однак як слідує із матеріалів справи, у період 01.01.2016 по 28.02.2018 при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача базовим місяцем взято січень 2016 року, а з 01.03.2018 індексація не проведена у зв`язку із набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704.

Позивач 01.04.2021 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання довідки-розрахунку про розмір невиплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з 01.03.2018 по 19.02.2019 із врахуванням березня 2018 року як базового місяця, а також про донарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з 01.03.2018 по 19.02.2019 із врахуванням березня 2018 року як базового місяця (а.с. 16-19).

Відповідач листом від 12.04.2021 за №350/484/1/625 повідомив ОСОБА_1 , що в рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 не було зазначено жодного базового місяця, а тому надавати довідку-розрахунок і здійснювати донарахування і виплату із врахуванням базових місяців січня 2008 року та березня 2018 року немає жодних підстав (а.с. 20-21).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця та за період з 01.03.2018 по 19.02.2019 із врахуванням березня 2018 року як базового місяця протиправною та такою, що порушує право позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону №2011-XII).

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з положеннями статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19 червня 2019 року справа №825/1987/17, від 20 листопада 2019 року справа № 620/1892/19, від 05 лютого 2020 року справа №825/565/17 індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати військової служби, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078), який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 (до 01.01.2016 - 101) відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

При цьому, до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати.

З 01.12.2015 замість базового місяця введено поняття «місяць, у якому відбулося підвищення» - у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймалося за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснювалося з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру (місяць, в якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових), а з 01.12.2015 - місяць підвищення тарифних ставок (окладів).

Аналогічна правова позиція випливає зі змісту постанов Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17 і від 22 липня 2020 року у справі №400/3017/19.

Як уже встановлено судом, відповідачем ОСОБА_1 після набрання законної сили рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 по справі №300/1069/19 індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена, однак базовим місяцем при нарахуванні такої індексації грошового забезпечення в спірний період з 01.01.2016 по 28.02.2018 визначено січень 2016 року, при цьому позивач вважає, що базовим місяцем в даному випадку є січень 2008 року. Крім того, як слідує із копії довідки від 03.06.2019 (а.с. 22), у період з 01.03.2018 нарахування відповідачем індексації грошового забезпечення не проводилось у зв`язку із набранням чинності постанови КМУ від 30.08.2017 за №704.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Аналіз наведеної норми пункту 5 Порядку №1078 дає підстави для висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 за №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі Постанова №1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.

Підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008, в тому числі в період перебування позивача на службі (з 01.01.2016 по 28.02.2018), що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 звертався до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до її вчинення. За наслідками розгляду справи №300/1069/19, 23.07.2019 суд виніс рішення, яким позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.10.2018. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 31.10.2018, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2019.

На виконання вказаного рішення від 23.07.2019 позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, однак як слідує із матеріалів справи, у період 01.01.2016 по 28.02.2018 при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача базовим місяцем взято січень 2016 року, а з 01.03.2018 індексація не проведена у зв`язку із набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є саме січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців. І таке нарахування індексації повинно здійснюватися до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовців, яке відбулося у березні 2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 та наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 №90 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України», на підставі яких розмір посадового окладу військовослужбовців з 01.03.2018 було змінено.

Обставини справи дають змогу дійти висновку, що січень 2008 року є місяцем підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку №1078 січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців (за період до 28.02.2018), в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

Тому, нарахування індексації грошового забезпечення позивача повинно проводитися в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця січня 2008 року, а з 01.03.2018 по 19.02.2019 (дата виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення) із застосуванням березня 2018 року як базового місяця.

За таких обставин, відповідач необґрунтовано у спірний період з 01.01.2016 по 28.02.2018 нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця січень 2016 року, оскільки, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців є місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів). В даному випадку січень 2008 року.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 19.02.2019 із врахуванням березня 2018 року як базового місяця, суд зазначає наступне.

Так, після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, а також Наказу Міністерства оборони України від 01.03.2018 за №90 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України» базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Разом із тим, з матеріалів справи слідує, що починаючи з 01.03.2018 відповідачем індексація не проведена у зв`язку із набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704, при цьому, базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача в спірний період з 01.03.2018 по 19.02.2019 відповідачем взято саме березень 2018 року.

Таким чином, відповідачем правомірно визначено базовим березень 2018 року при розрахунку індексації грошового забезпечення позивача, починаючи з 01.03.2018.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 вказує, що постановою №1013 від 09.12.2015 Урядом фактично визначено підвищення з грудня 2015 року грошових доходів населення задіяного в бюджетній сфері з урахуванням прогнозованого рівня інфляції випереджаючим шляхом (сума підвищення доходу повинна перевищити суму індексації за грудень 2015 року), з тією метою, щоб з січня 2016 року розпочати знову обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації, а тому грудень 2015 року є місяцем підвищення грошових доходів населення (грошового забезпечення військовослужбовців).

Однак, такі аргументи скаржника суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації, визначені Постановою №1013, не поширюється на військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських, а тому не могли бути застосовані у випадку визначення базового місяця індексації грошового забезпечення позивачу.

Доказів підвищення посадового окладу позивача у інші періоди відповідач ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції не надав. Крім того, судами, також, не встановлено, а відповідачем не доведено, що мало місце підвищення грошового доходу позивача, яке перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця січня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , що позивач 17.05.2019 вже звертався до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з вимогою про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби в період з 01.01.2016 по 31.10.2018, а тому ці позови тотожні є необґрунтованими, оскільки по рішенню Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1069/19 від 23.07.2019 позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, однак як слідує із матеріалів справи, у період 01.01.2016 по 28.02.2018 при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача базовим місяцем взято січень 2016 року, а з 01.03.2018 індексація не проведена у зв`язку із набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, а саме встановлення базового місяця при проведенні індексації, колегія суддів дійшла висновку, що позов ОСОБА_1 належить до задоволення в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із врахуванням січня 2008 року як базового місяця, з урахуванням виплачених сум, оскільки у періоді з 01.03.2018 по 19.02.2019 відповідачем було вірно визначено березень 2018 року як базовий для обрахунку і виплати індексації, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а апеляційні скарги не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, тому задоволенню не підлягають.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17 і від 22 липня 2020 року у справі №400/3017/19, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржників.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року у справі №300/1969/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Святецький

Р.Й. Коваль