Справа № 520/1125/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 р. Справа № 520/1125/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 24.05.21 по справі № 520/1125/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства аграрної політики та продовольства України

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі за текстом також відповідач), в якому просив:

- зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України як правонаступника Міністерства аграрної політики та продовольства України нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час відсторонення, а саме за період з 19.05.2014 по 26.11.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить обставини справи та зазначає про їх неврахування судом першої інстанції.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження позивача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Наказом Міністра аграрної політики та продовольства України від 16.07.2012 за № 576-к ОСОБА_1 призначений на посаду заступника директора Департаменту продовольства Міністерства аграрної політики та продовольства України з присвоєнням 5-го рангу державного службовця у межах відповідної категорії посад відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну службу».

20.08.2013 слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві Гончаром А. Г. розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000857 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 Кримінального кодексу України.

За результатами досудового розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 17.03.2014 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 Кримінального кодексу України (в редакції від 18.04.2013).

19.03.2014 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого про відсторонення ОСОБА_1 від посади строком на два місяці (справа № 761/7944/14-к).

На виконання ухвали слідчого судді слідчим СУ ГУМВС України в м. Києві від 20.03.2014 скеровано лист № 12/3-2020 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про надання інформації, з яким надіслано для виконання ухвалу про відсторонення від посади на два місяці ОСОБА_1 .

На виконання ухвали слідчого судді ОСОБА_1 відсторонено від посади на строк дії ухвали, тобто до 19.05.2014.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.05.2014 за № 262-к відсторонено ОСОБА_1 від виконання повноважень на посаді з 20 травня 2014 року до рішення суду.

Доказів скасування вказаного наказу до матеріалів справи не надано.

Як указав позивач, унаслідок таких протиправних дій ОСОБА_1 безпідставно не виплачувалась заробітна плата понад один місяць з моменту протиправного відсторонення, тобто з 19.05.2014 по час звільнення - грудень 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з частиною шостою статі 72 Закону України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII «Про державну службу» (надалі - Закон N 889-VIII) відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків у разі вчинення ним корупційного правопорушення здійснюється відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Частиною п`ятою статті 65 Закону України від 14 жовтня 2014 року N 1700-VII «Про запобігання корупції» встановлено, що особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначає Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР «Про оплату праці» (надалі - Закон N 108/95-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону N 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Пунктом 7 частини третьої статті 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94- ВР (надалі - Закон № 266/94-ВР) визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Згідно зі статтею 11 Закону № 266/94-ВР у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Законом № 266/94-ВР встановлено порядок отримання громадянином втраченого заробітку за час відсторонення від посади на підставі ухвал слідчого судді винесених згідно з КПК України в межах кримінального провадження.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, установлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень законодавства про корупцію, про оплату праці та про державну службу в частині можливості виплати позивачу заробітної плати за час відсторонення від посади.

Колегія суддів зазначає, що Закон № 108/95-ВР визначає заробітну плату як винагороду за виконану працівником роботу, однак, на момент відсторонення від посади позивач не виконував своїх посадових обов`язків.

Крім того, позивач на час спірних правовідносин був держслужбовцем, в той же час Законом N 889-VIII, на підставі якого йому здійснювалась виплати заробітної плати, також не передбачено виплата такої плати на час його відсторонення від займаної посади, яке здійснене в межах КПК України.

Законом № 266/94-ВР встановлений спосіб відновлення права позивача у випадку безпідставного застосування до нього відповідних заходів, при чому відповідальною особою в такому випадку є держава. Отже, такої правової підстави, як виплата заробітної плати під час відсторонення в межах КПК України не існує.

Жодним нормативно-правовим актом, яким регулюються питання проходження публічної служби та правовідносини в оплати праці не встановлено обов`язку роботодавця здійснювати виплату працівнику заробітної плати час застосування до останнього заходу у вигляді відсторонення від посади.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 820/5784/17, від 18.11.2019 у справі № 480/4871/18.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що невизначення у спеціальному законодавстві права отримувати заробіток за таких обставин не зумовлює застосування приписів КЗпП України, оскільки системний аналіз положень антикорупційного законодавства свідчить про те, що такий заробіток може бути виплачений посадовій чи службовій особі, однак за умови закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язаного з корупцією, у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення (ст. 65-1 Закону України "Про запобігання корупції").

Тобто, законодавець передбачив право відстороненої від посади особи отримувати середній заробіток за час відсторонення у виключних випадках, до яких, утім, не входить випадок відсторонення від посади у разу оголошення про підозру за вчинення корупційного правопорушення (кримінально караного).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правомірним.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи позивача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.

Колегія суддів указує на необґрунтованість доводів позивача щодо неврахування положення статті 43 Конституції України та ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», оскільки даними правовими нормами визначено право особи на працю та оплата праці, проте, не передбачено обов`язку роботодавця здійснювати виплату працівнику заробітної плати час застосування до останнього заходу у вигляді відсторонення від посади.

Необхідно зазначити, що відповідач, як орган державної влади повинен дотримався вимог частини другої статті 19 Конституції України, а в цьому випадку Міністерство діяло з урахуванням вимог законодавства, та у нього були відсутні підстави для застосування неіснуючих норм.

Водночас, у контексті спірних правовідносин, колегія суддів уважає за необхідне зауважити, що у разі незаконного відсторонення від посади, така особа матиме право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». За цим Законом, з-поміж іншого, передбачено відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок неправомірних дій зазначених органів.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 04.04.2018 у справі № 820/6618/14.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За приписами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, розподілу судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 по справі № 520/1125/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич