Справа № 340/2638/21
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/2638/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 За, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) у відношенні до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 28.04.2016 р. по 27.04.2019 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 28.04.2016 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 27.04.2019р.- березень 2018 року.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 За, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) індексацію грошового забезпечення за період 28.04.2016 р. по 27.04.2019 р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 28.04.2016 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 27.04.2019 р. - березень 2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу з 28 квітня 2016 року по 27 квітня 2019 року. Проте, під час звільнення відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення. Вважаючи такі дії протиправними ОСОБА_1 звернувся з відповідним листом до відповідача. Однак, листом № 631/15/12/256 від 25 травня 2021 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті індексації грошового забезпечення повідомивши, що така виплата не здійснювалася, оскільки відповідно до статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (із змінами), проведення індексації грошових доходів населення з січня 2016 року здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік. Міністерству оборони України на 2016-2017 роки кошти для виплати індексації не виділялись. Крім того, відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 № 13700/з та № 78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає, тому підстав для нарахування йому індексації за минулі роки немає.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року відкрите провадження у відповідній адміністративній справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позовних вимог не визнав та у поданому відзиві на позовну заяву зазначив, що джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцями та проведення індексації грошових доходів є Державний бюджет України, яким у 2016-2018 роках не закладено асигнувань на індексацію грошового забезпечення. Грошове забезпечення, в тому числі індексація, виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині урахуванням базового місяця 01.01.2008 року відповідач зазначив, що позивач у прохальній частині позовної заяви просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січня 2008 року. Однак у заяві, з якою останній звертався до відповідача, він просив лише нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період, без визначення базового місяця нарахування індексації. Відповідно, можливість нарахування та виплати позивачеві індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січня 2008 року не було предметом дослідження відповідача. За таких обставин, військова частина НОМЕР_4 не вбачає протиправності дій відповідача в частині не нарахування та нездійснення індексації грошового забезпечення позивача із застосуванням базового місяця -2008 рік.

Розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 28.04.2016 року по 27.04.2019 року.

Станом на день звільнення позивача з військової служби, з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними ОСОБА_1 звернувся з відповідним листом до відповідача.

Листом № 631/15/12/256 від 25 травня 2021 року відповідач повідомив ОСОБА_1 проте, що загальна сума інде загальна сума індексації, яка мала бути нарахована позивачу за період з червня 2016 року по лютий 2018 року складає 1 681,75 грн. У березні 2018 року відбулося наступне підвищення розміру грошового забезпечення і тому базовий місяць для нарахування та виплати індексації змінився на березень 2018 року. Право на виплату індексації для всіх військовослужбовців виникло лише у грудні 2018 року. Починаючи з 01.12.2018 року по 27.04.2019 року (дата звільнення позивача) йому було в повному обсязі нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.

Викладені обставини передували зверненню позивача до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу за період з 28.04.2016 року по 27.04.2019 року частково нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Відповідачем даний факт не заперечувався.

З приводу права позивача на проведення індексації його грошового забезпечення, суд зазначає наступне.

Так, згідно з частиною 1 статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. (стаття 9 Закону).

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гаранті`ї від 05.10.2000 року № 2017-III визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, - виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) Індексація пенсій, страхових виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячного довічного грошового утримання, що виплачується замість пенсії, інших видів соціальної допомоги провадиться відповідно за рахунок Пенсійного фонду, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та коштів державного бюджету; 6) індексація стипендій особам, які навчаються, провадиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються і т.д.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

З огляду на викладене, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

При цьому, відповідачем не надано доказів повного проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 28.04.2016 року по 27.04.2019 року.

Що стосується посилання відповідача на відсутність фінансування для виплати індексації грошового забезпечення суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Кечко проти України зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що така бездіяльність відповідача, як ненарахування та невиплата позивачу в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 28.04.2016 року по 27.04.2019 року є протиправною.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.04.2016 року по 27.04.2019 року.

Щодо вимоги позивача про нарахування належної суми із виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, - березень 2018 року, суд зазначає наступне.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи.

В межах розгляду даної справи судом встановлено порушення прав позивача та визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період 28.04.2016 року по 27.04.2019 року. Однак, суд зазначає, що саме в процесі виконання рішення суду відповідачем, в порядку встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком №1078, має бути визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.

Окрім того, суд зазначає, що захисту підлягає лише вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо здійснення нарахування суми індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 28.04.2016 р. по 28.02.2018 р. - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 р. по 27.04.2019 р. - березень 2018 року, є передчасною.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Так, позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу - 6000 грн.

Позивачем на підтвердження понесених судових витрат до суду надано:

- договір № 05/13-12 про надання правничої допомоги від 13 травня 2021 року;

- додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги № 05/13-12 від 13.05.2021 року;

- акт виконаних послуг до договору про надання правничої допомоги №05/13-12 від 13 травня 2021 року.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

З вимог статті 134 КАС України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі №727/4597/19 від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

Суд зазначає, що матеріали адміністративної справи не містять доказів фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., оскільки до матеріалів справи не надано жодного документу, який підтверджує їх перерахування/сплату на користь особи, яка надавала правничу допомогу.

Так, частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто, витрати на правничу допомогу компенсуються або під час ухвалення рішення суду на підставі наданих до матеріалів справи доказів або після ухвалення рішення за умови, що докази понесення судових витрат надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В свою чергу, суд не має правових підстав покласти на іншу сторону судові витрати, які фактично не були сплачені стороною, оскільки відсутні об`єктивні підстави вважати, що такі у майбутньому взагалі будуть сплачені, а договір про надання правничої допомоги не буде розірвано за угодою сторін без компенсації вартості наданих послуг.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. є непідтвердженими належними та допустимими доказами, а відтак стягненню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 28.04.2016 року по 27.04.2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28.04.2016 року по 27.04.2019 року, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського
окружного адміністративного суду О.В. Кравчук