Справа № 160/17860/21
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2021-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адвокатського об`єднання "БІДНЯГІН І ПАРТНЕРИ" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Адвокатського об`єднання "БІДНЯГІН І ПАРТНЕРИ" в якій просить:
- в частині не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи:
з 19 серпня 1991 року по 31 грудня 1991 року (00 років 4 місяці 12 днів) на посаді старшого майстра ковальсько-пресової ділянки в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2;
з 01 січня 1992 року по 07 лютого 1993 року (1 рік 1 місяць 6 днів) на посаді старшого майстра ковальсько-пресової ділянки в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2:
з 08 лютого 1993 року по 10 березня 1994 року (І рік 1 .місяць 2 дні) на посаді заступника начальника цеху по виробництву в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2;
з 11 березня 1994 року по 31 березня 1997 року (3 роки 0 місяців 20 днів) на посаді заступника начальника цеху по виробництву в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2;
з 01 березня 1999 року по 15 січня 2003 року (3 роки 10 місяців 14 днів) на посаді заступника начальника цеху по виробництву в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2;
з 16 січня 2003 року по 15 серпня 2005 року (2 роки 6 місяців 29 днів) на посаді заступника начальника цеху по виробництву в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2;
з 05 вересня 2006 року по 06 вересня 2007 року 1 рік 0 місяців 1 день) на посаді майстра ковальсько-пресової ділянки в ТОВ "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що неодноразово позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах . В підтвердження пільгового стажу за Списком №2 позивачем були надані відповідні документи. Однак неодноразово було відмовлено позивачу у призначенні пенсії. 19.05.2021 року позивач в черговий раз звернувся з заявою до відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні
01.11.2021 року Адвокатське об`єднання "БІДНЯГІН І ПАРТНЕРИ" надало пояснення в яких зазначено наступне. АО «Біднягін і партнери» було надано лист-довідку № 23 від 02.03.2020 р., про те, що позивач дійсно працював у Колективному (народному) виробничому підприємстві «Дніпровський комбайновий завод» в період з 15.08.1985 р. по 15.08.2005 р. Запис про прийом на роботу № 1047 від 14.08.1985 р., запис про звільнення № 326-к від 15.08.2005 р. Наявність наданих довідок про підтвердження трудового стажу за вказані періоди, які видані КПП " Дніпропетровський комбайновий завод", жодною із сторін не заперечується, а позивачем в свою чергу долучено, копії таких довідок про підтвердження трудового стажу, які видані КПП " Дніпропетровський комбайновий завод". В свою чергу, відповідач у відзиві, не заперечує, що позивачем для призначення пенсії було надано на підтвердження пільгового стажу довідки від 03.01.2018 р. № 03-01/3, № 03-01/4, № 03-01/5,№ 03-01/6, № 03-01/7, № 03-01/8, які видані ліквідатором Колективному (народному) виробничому підприємстві «Дніпровський комбайновий завод» та від 15.12.2011 р. № 1, видану ТОВ «Дніпропетровський комбайновий завод». Документи з кадрових питань (особового складу) КВП «ДКЗ» передані на зберігання АО «Біднягін і партнери», то за інформаціє відповідача на адресу АО «Біднягін і партнери» нібито направлялись запити від 04.05.2020 № 860/10-16 та від 13.07.2020 № 3212/10-16 про надання документів для проведення перевірки, однак як зазначає відповідач, відповідь від АО «Біднягін і партнери» не отримано, а документи нібито не надані до перевірки, і керівник Біднягін Володимир Володимирович від пояснень відмовився, в результаті чого було складено акт про неможливість проведення перевірки № 19/10.2-12 від 06.01.2021 р. Однак АО «Біднягін і партнери» не отримувало жодного із запитів, на які посилається відповідач, більш того на адресу об`єднання 06.01.2021 р. не приходило жодних уповноважених представників відповідача з питань перевірки документів Позивача, та акт про неможливість проведення перевірки не вручався та не надавався для ознайомлення і підписання керівнику. Отже, АО «Біднягін і партнери» своєчасно здійснено всі необхідні дії та надано всі запитувані документи та інформацію на звернення позивача, а також на звернення відповідача.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 неодноразово звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Однак неодноразово було відмовлено позивачу у призначенні пенсії.
19.05.2021 року позивач в черговий раз звернувся з заявою до відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, статус юридичної особи КВП "ДКЗ" (код 05793181) припинено з 11.12.2018 у зв`язку з визнанням банкрутом, без визнання правонаступників.
Згідно листа Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 20.02.2020 № 03-43/29п, документи з кадрових питань (особового складу) КВП "ДКЗ" передані на зберігання до Адвокатського об`єднання "Беднягін і партнери".
На запити від 04.05.2020 № 860/10-16 та від 13.07.2020 № 3212/10-16 про надання документів для проведення перевірки, відповідь від Адвокатського об`єднання "Беднягін і партнери" не отримано. Документи для перевірки не надані, керівник ОСОБА_2 від пояснень відмовився.
У зв`язку з неможливістю проведення перевірки пільгових довідок складено акт від 06.01.2021 № 19/10.2-12.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції Українивстановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Статтею 46 Конституції Українивстановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Поряд з цим, пунктом 6 частини 1статті 92 Конституції Українипередбачено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Відповідно достатті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від05.11.1991року №1788-XII(даліЗакон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 12 Закону №1788-XII визначено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно із пунктом «а» частини 1статті 13 Закону №1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Аналогічні приписи містяться у пункті 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003року №1058-IV(далі Закон №1058-IV).
Так, згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 закону №1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці засписком № 1виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-XII закріплено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637 (даліПорядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок № 637).
Відповідно до пунктів 1, 3 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Таким чином, відповідно до законодавства основним та достатнім документом (за наявності відповідних записів в ній), що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 став висновок пенсійного органу про невиконання умов статті 114 Закону №1058 в частині стажу, необхідного для призначення відповідної пенсії.
Як вбачається з трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивач працював:
- 15.08.1985р. прийнятий до ковальсько-пресового цеху № 10 слюсарем-інструментальником 3 розряду (Виробниче об`єднання "Дніпропетровський комбайновий завод ім. К.Є. (Ворошилова");
- 01.02.1988р. переведений майстром по ремонту обладнання в тому ж цеху № 10;
- 01.08.1989 р. переведений майстром по інструменту II гр. в тому ж цеху № 10;
- 19.08.1991р. переведений на посаду старшого майстра ІІ гр. ковальсько-пресової ділянки тому ж ковальсько-пресовому цеху № 10;
- 08.02.1993р.: призначений на посаду заступника начальника цеха № 10;
- 01.04.1997р.: переведений на посаду начальника виробничо-диспетчерського бюро в тому ж цеху № 1110;
- 01.03.1999р. переведений на посаду заступника начальника ковальсько-пресової о цеха № 10;
- 15.08.2005р.: звільнений по переводу до ТОВ "Ковальсько-пресовий завод"; ТОВ "КОВАЛЬСЬКО-ПРЕСОВИЙ ЗАВОД":
- 16.08.2005р.: прийнятий на посаду заступника директора по переводу з КПП "Дніпропетровський комбайновий завод";
- 04.09.2006р.: звільнений по переводу до ТОВ з II "Дніпромаш-Інвест";
- 05.09.2006р.: прийнятий по переводу до ковальсько-пресової ділянки майстром; (Згідно Протоколу зборів учасників від 07.05.2007р. №4 ТОВ з II "Дніпромаш-Інвест" перейменовано на ТОВ "Дніпропетровський комбайновий завод");
- 06.09.2007р.: звільнений за власним бажанням.
Крім того, на підтвердження пільгового стажу роботи на вищезазначені періоди, позивачем було надано уточнюючи довідки, видані ліквідатором підприємства.
Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2013 року у справі №Б38/250-10 КВП «Дніпропетровський комбайновий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, а ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3
Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради від 20.02.2020 № 03-43/29п, документи з кадрових питань (особового складу) КВП "ДКЗ" передані на зберігання до Адвокатського об`єднання "Беднягін і партнери".
Адвокатським об`єднанням "Беднягін і партнери" видані довідка позивачу про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії від 02.03.2020 року №23, в яких зазначено, що ОСОБА_1 працював на КВП «Дніпропетровський комбайновий завод» за період з 15.08.1985 року по 15.08.2005 року.
Означена довідка разом і з трудовою книжкою були подані позивачем з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Однак, відповідач зазначив, що довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 25.09.2017 року 25-09/3, 25-09/4 видана ліквідатором і підлягає перевірці, отже є не належним підтвердженням пільгового стажу роботи позивача з 11.03.1994 року по 31.07.1995 року на посаді електрозварником на напівавтоматичні машини на Дніпропетровському комбайновому, тому цей період роботи не було зараховано до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Означена довідка разом і з трудовою книжкою були подані позивачем з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Однак, відповідач зазначив, що довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.01.2018 № 03-01/3, № 03-01/4, "№ 03-01/5, № 03-01/6, 03-01/7, № 03-01/8 видані ліквідатором і підлягає перевірці, отже є не належним підтвердженням пільгового стажу роботи позивача з з 19.08.1991 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 07.02.1993, 08.02.1993 по 10.03.1994, з 11.03.1994 по 31.03.1997, з 01.03.1999 по 15.01.2003, з 16.01.2003 по 15.08.2005р на посаді електрозварником на напівавтоматичні машини на Дніпропетровському комбайновому, тому цей період роботи не було зараховано до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.01.2018 № 03-01/3, № 03-01/4, "№ 03-01/5, № 03-01/6, 03-01/7, № 03-01/8, видані ліквідатором КВП «Дніпропетровський комбайновий завод» видані на ім`я позивача, оскільки у відповідача не має можливості перевірити дані довідки.
Належних та допустимих доказів не працевлаштування позивача у даний період за професією, що віднесена до пільгового Списку №2 до суду відповідачем не надано.
У матеріалах справи наявні докази, які підтверджують факт працевлашування позивача за професією, що віднесена до пільгового Списку №2.
За вказаних обставин позовні вимоги стосовно зарахування пільгового стажу роботи позивача підлягають задоволенню.
Стосовно позовної вимоги - зобов`язати відповідача призначити пенсію з 10.03.2020 року, то суд зазначає наступне.
У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року.
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;
- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;
- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.
- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вирішення питання щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 віднесено до дискреційних повноважень відповідача, а тому суд позбавлений можливості вручатися у дискреційні повноваження відповідача та зобов`язувати його призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.
На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні заявленої позовної вимоги.
Однак у відповідності до вимог ч.2 ст. 9 КАС України суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умова, подану 10.03.2020 року, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні
За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Щодо розподілу витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00
У відповідності до ч.3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 даного Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідач заперечив щодо витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим судом оцінюється співмірність вартості наданих послуг з їх фактичним обсягом, а також досліджується зв`язок наданих послуг зі справою.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Конституційний Суд України зазначив також про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.
Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, схвалених Установчим з`їздом адвокатів України від 17.11.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.
Таким чином, усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному зв`язку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.
Крім того, судом враховано, що Верховний Суд в постановах від 07.05.2020 у справі №820/4281/17 та від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Також Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Судом встановлено, що 23.09.2021 року між позивачем та адвокатом Громовим Юліаном Анатолійовичем укладено договір про надання правничої допомоги №09/21.
23.09.2021 р. сторонами підписано додаткову адвокатську угоду.
Відповідно до додаткової угоди, розгляд національним судом першої інстанції 10 000,00 грн.
23.09.2021 року сторони склали акт виконаних робіт № 1 до вказаного вище договору, в якому зазначено, перелік послуг які надав адвокат а семе:
- усні консультації;
- аналіз правовідносин;
- оформлення позовної заяви;
- представництво в судових засідань.
Гонорар становить 10 000,00 грн.
У матеріалах справи міститься ордер про надання правничої допомоги позивачу адвокатом Громов Юліан Анатолійович.
Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в рахунках на оплату, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.
Суду не надано платіжного документу або прибуткового касового ордеру на підтвердження перерахування (сплати) позивачем суми коштів за надання правової допомоги, однак у акті виконаних робіт № 1 від 23.09.2021 року сторони вказали, що грошові кошти у розмірі 10 000 грн. сплачено в повному обсязі готівкою.
Суд критично ставиться до зазначеної у акті виконаних робіт № 1 від 23.09.2021 року фрази, що грошові кошти у розмірі 10 000 грн. сплачено в повному обсязі готівкою, оскільки грошові кошти перераховуються безготівковим розрахунком або готівкою та вказані обставити повинні підтверджуватися або платіжним дорученням, квитанцією банківської установи або прибутковим касовим ордером, який застосовується для оформлення надходжень готівкових коштів до каси.
За вказаних обставин суд відмовляє позивачу у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, оскільки суду не надано належних доказів перерахування грошових коштів позивачем адвокату.
Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача у розмір 454 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи, а саме: з 19 серпня 1991 року по 31 грудня 1991 року (00 років 4 місяці 12 днів) на посаді старшого майстра ковальсько-пресової ділянки в КПП ''Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2; з 01 січня 1992 року по 07 лютого 1993 року (1 рік 1 місяць 6 днів) на посаді старшого майстра ковальсько-пресової ділянки в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2; з 08 лютого 1993 року по 10 березня 1994 року (1 рік 1 місяць 2 дні) на посаді заступника начальника цеху по виробництву в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2; з 11 березня 1994 року по 31 березня 1997 року (3 роки 0 місяців 20 днів) на посаді заступника начальника цеху по виробництву в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2; з 01 березня 1999 року по 15 січня 2003 року (3 роки 10 місяців 14 днів) на посаді заступника начальника цеху по виробництву в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2; з 16 січня 2003 року по 15 серпня 2005 року (2 роки 6 місяців 29 днів) на посаді заступника начальника цеху по виробництву в КПП "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2; з 05 вересня 2006 року по 06 вересня 2007 року (1 рік 0 місяців 1 день) на посаді майстра ковальсько-пресової ділянки в ТОВ "Дніпропетровський комбайновий завод" як роботи по Списку № 2.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 10.03.2020 року та прийняти рішення з урахуванням даного судового рішення.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 плачений судовий збір у розмірі 908,00грн.
Відмовити ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 02.11.2021 року

Помічник судді Лісна А.М.