Справа № 240/14779/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 240/14779/20

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не прийняття рішення по його заяві від 17.03.2020 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності 2 групи з 05.02.2020 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути його заяву від 17.03.2020 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності 2 групи з 05.02.2020 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, із обов`язковим прийняттям рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги відповідно до частини 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-ХІІ та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції від 21.10.2015 №850.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що до 28.02.2005 він проходив службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, а 28.02.2005 був звільнений у відставку. Пізніше Житомирською обласною МСЕК №1 йому, починаючи з 11.07.2005, було встановлено 20% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. При повторному огляді Житомирською обласною МСЕК №2 позивачу, починаючи з 20.02.2018 було встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з чим виплачено йому одноразову грошову допомогу в розмірі 264300,00 гривень. В подальшому, Житомирською обласною МСЕК №2 йому, починаючи з 05.02.2020 було встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що він, як інвалід ІІ групи, відповідно до Закону України від 20.12.1990 № 565-ХІІ "Про міліцію" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги позивач звернувся з відповідною заявою до Міністерства внутрішніх справ України через Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області. Однак, у відповідь отримав лист Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області від 22.08.2020 №661лк/2.9, яким його було повідомлено, що подані ним матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуті на доопрацювання.

ОСОБА_1 вважає, що відповідач допустив бездіяльність та протиправно не прийняв рішення щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 11 вересня 2020 року відкрито провадження у справі №240/14779/20 за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

06 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив Міністерства внутрішніх справ України на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти заявлених позовних вимог. Свою позицію аргументував тим, що подання особою передбачених п. 7 Порядку №850 документів не свідчить про наявність в нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. В компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів. У разі виявлення невідповідності таких документів встановленій формі, а також суперечності чи неповноти наявної в них інформації щодо обставин отримання особою травми, каліцтва чи захворювання, ця обставина виключає можливість прийняття МВС України будь- якого з рішень, чи то про виплату одноразової грошової допомоги чи про відмову у виплаті такої. Так, матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги було повернуто на адресу ліквідаційної комісії ГУ МВС у Житомирській області на доопрацювання, тому що медико-соціальна експертна комісія позивачу проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, оскільки при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. З огляду на вищезазначене Міністерство внутрішніх справ України вважає, що діяло відповідно до вимог законодавства та просило відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до норм ст.ст. 257, 263 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що підполковник ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на посаді начальника відділу ресурсного забезпечення та 28 лютого 2005 року на підставі наказу УМВС України в Житомирській області №34 о/с був звільнений у відставку на підставі пункту "а" статті 65 (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.10).

Згідно свідоцтва про хворобу від 25.04.2005 №186/49, ВЛК УМВС України в Житомирській області 25 квітня 2005 року було здійснено медичний огляд ОСОБА_1 , за наслідками встановлено, що захворювання позивача, так, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.11-13).

У зв`язку з цим, Міжрайспецкардіо МСЕК Обласного центру медико-соціальної експертизи був проведений огляд позивача та встановлено йому з 11.07.2005 20 % втрати професійної працездатності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії ЖИА №001042 (а.с.16).

28 лютого 2018 року Житомирським обласним МСЕК №2 був проведений первинний огляд ОСОБА_1 , за наслідками якого йому з 20.02.2018 безтерміново була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.18).

В ході розгляду справи судом було безспірно встановлено та не заперечувалось сторонами, що у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 264300,00 гривень.

Пізніше, Житомирською обласною МСЕК №2 був проведений повторний огляд ОСОБА_1 та встановлено йому з 05.02.2020 ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №549955 (а.с.19).

Позивач вважає, що внаслідок встановлення йому ІІ групи інвалідності, він має право на отримання в більшому розмірі одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 23 Закону України "Про міліцію" та Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням з 05.02.2020 інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, ОСОБА_1 17.03.2020 звернувся до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області із відповідною заявою (вх.№284лк від 23.03.2020) про виплату вказаної допомоги (а.с.21).

До вказаної заяви позивач долучив: копію паспорта громадянина України; копію ідентифікаційного коду платника податків; довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 02.03.2020 серії 12ААА №45895; виписку з акту огляду МСЕК серії 12ААБ №549955 від 02.03.2020; копію свідоцтва про хворобу від 25.04.2005 №185/49; копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №027753 від 28.02.2018; копію довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серії 12ААА №029248 від 28.02.2018; постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2020 у справі №240/2266/19.

За наслідками розгляду поданої позивачем заяви, Ліквідаційна комісія УМВС України в Житомирській області відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015, склала висновок про призначення ОСОБА_1 , відповідно до п. 3.2 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №850, одноразової грошової допомоги в розмірі 156100,00 гривень та разом із заявою позивача та доданими до неї документами направила його до Міністерства внутрішніх справ України (а.с.22).

В свою чергу, Міністерство внутрішніх справ України повернуло матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області.

Про повернення на доопрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги позивача було повідомлено листом Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 22.08.2020 №661лк/2.9 (а.с.23).

Дослідивши під час розгляду справи зміст вищезазначеного листа суд встановив, що підставою для повернення Міністерством внутрішніх справ України на доопрацювання матеріалів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги стало:

1) порушення пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, оскільки при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, що на думку фахівців Департаменту охорони здоров`я та реабілітації МВС України викликає сумніви щодо правильності прийнятого МСЕК рішення, зокрема щодо причинного зв`язку захворювання з проходженням служби в органах внутрішніх справ України;

2) не дотримання вимог пункту 4 Порядку №850.

Вказані дії щодо повернення матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на доопрацювання без прийняття рішення щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію" (далі - Закон №565-XII) визнано таким, що втратив чинність. Однак, за змістом п. 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Так, до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію", тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону № 565-XII "Про міліцію" та Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

За правилами частини шостої ст. 23 Закону № 565-XII У разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію", постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, що додаються (далі - Порядок № 850).

Вказаний Порядок, визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пп. 2 п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Водночас, пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, що у випадку, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 20.02.2018 ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з чим, йому була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 264300,00 гривень. В подальшому, ОСОБА_1 з 05.02.2020 (тобто в межах двохрічного строку, передбаченого пунктом 4 Порядку № 850) було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що надало йому право на звернення до МВС України для отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Відповідно до п.7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції (п. 8 Порядку №850).

В свою чергу, згідно з п. 9 Порядку №850 МВС в місячний строк, після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів, приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги зазначений в пункті 14 Порядку №850.

Так, п. 14 Порядку №850 передбачено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності приймається Міністерством внутрішніх справ України на підставі поданого керівником органу внутрішніх справ, у якому особа проходила службу, в даному випадку - ліквідаційною комісією Управління МВС України в Житомирській області, висновку про призначення одноразової грошової допомоги.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що згідно з нормами Порядку №850 Міністерство внутрішніх справ України за наслідками розгляду висновку керівника органу внутрішніх справ, у якому особа проходила службу, зобов`язано прийняти одне із двох рішень: про призначення одноразової грошової допомоги або мотивовану відмову в призначенні такої виплати.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а, від 16.05.2019 у справі №822/2518/17, від 24.10.2019 у справі №817/713/16, від 13.06.2019 у справі №826/6354/18, від 30.01.2018 у справі №822/1579/17 та від 13.02.2018 у справі №808/1866/16.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що відповідач, за результатом розгляду висновку Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області від 28.04.2020 про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, не прийняв жодного із зазначених вище рішень (ні рішення про призначення йому такої допомоги, а ні рішення про відмову в її призначенні).

Разом з тим, всупереч пункту 9 Порядку № 850, Міністерство внутрішніх справ України повернуло Ліквідаційній комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області на доопрацювання матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги без прийняття відповідного рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що спосіб, у який Міністерство внутрішніх справ України розглянуло заяву та документи про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, нормами Порядку № 850 не передбачений.

Щодо підстав, у зв`язку з якими відповідач повернув матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на доопрацювання до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи свої дії щодо повернення на доопрацювання матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідач зазначив, що вказані матеріали не відповідають вимогам п. 4 Порядку № 850, а при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 було порушено пункт 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, оскільки представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії при проведенні експертизи не залучались.

Однак суд вважає такі доводи безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому, Законом № 565-ХІІ не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма пункту 4 Порядку №850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності.

Матеріалами справи підтверджено, що ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, була встановлена ОСОБА_1 20.02.2018, а ІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, йому була встановлена 05.02.2020, тобто в межах двохрічного строку, передбаченого пунктом 4 Порядку № 850.

Отже, в контексті наведеного, суд відмічає, що підстав, про які зазначає відповідач, що слугували поверненню документів без прийняття відповідного рішення, вказана норма п. 4 Порядку №850 не містить. Вказана норма Порядку № 850 регулює лише порядок визначення розміру допомоги, проте не встановлює підстави для її призначення та виплати.

Також суд враховує, що Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850.

Щодо доводів відповідача про порушення пункт 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 було порушено, оскільки представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії при проведенні експертизи не залучались, то суд зазначає, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень і на якого згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України покладено обов`язок довести правомірність свого рішення, не надав до суду жодних доказів в підтвердження вищезазначених обставин щодо незалучення представників закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії, яка здійснювала медико-соціальну експертизу позивача.

Крім того, суд зауважує, що висновок медико-соціальної експертизи про причинний зв`язок захворювання ОСОБА_1 з проходженням служби в органах внутрішніх справ на момент його звернення за виплатою одноразової грошової допомоги був чинним, в судовому чи іншому порядку ніким не оскаржений, а відтак підстави для його неврахування у відповідача були відсутні.

Таким чином, з огляду на встановлені у суді обставини суд дійшов висновку, що відповідачем не було прийнято жодного рішення у передбачений Законом спосіб щодо вирішення питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, в тому числі і щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, натомість матеріали щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги були повернуті до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області без прийняття відповідного рішення.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 70 рішення у справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

При розгляді справи "Кечко проти України", Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, як що чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Окрім того, суд враховує, що статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahalv. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Суд вважає, що для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення документів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІ групи з 05.02.2020 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та зобов`язати відповідача розглянути такі документи в передбаченому законодавством України порядку та з урахуванням висновків суду у даній справі.

Що стосується позовної вимоги щодо зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути його заяву ОСОБА_1 про виплату із обов`язковим прийняттям рішення про призначення та виплату йому такої допомоги, то суд не вбачає підстав для її задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 р. термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження Міністерства внутрішніх справ України щодо прийняття відповідного рішення за результатом розгляду заяви про призначення одноразової грошової допомоги.

Крім того, суд наголошує, що фактично по суті питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності відповідачем розглянуто не було, оскільки матеріали щодо призначення вказаної допомоги були повернуті до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області.

Отже, суд вважає, що задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження Міністерства внутрішніх справ України та зобов`яже відповідача вчинити дії поза встановленою чинним законодавством процедурою.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутність інших документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 263, 267, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01024; ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення на доопрацювання до Ліквідаційної комісії УМВС України в Житомирській області документів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому з 05.02.2020 інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, без прийняття відповідного рішення відповідно до норм Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути документи про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому з 05.02.2020 інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" та в порядку, визначеному пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 та прийняти відповідне рішення з врахуванням висновків суду у даній справі.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович