Справа № 360/1208/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року справа №360/1208/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Геращенка І.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі №360/1208/21 (суддя 1-ї інстанції Чернявська Т.І.) за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 27 січня 2021 року щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування" з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 12 січня 2021 року, зарахувавши до стажу роботи періоди роботи з 02 грудня 1977 року по 04 вересня 1979 року, з 26 вересня 1979 року по 25 вересня 1980 року, з 15 грудня 1980 року по 21 вересня 1982 року, з 01 червня 1983 року по 18 березня 1988 року, з 26 жовтня 1988 року по 02 січня 1991 року, з 14 липня 1993 року по 31 грудня 1998 року на підставі довідок від 18 грудня 2020 року № 101/450, від 22 грудня 2020 року № 03-28/1367, від 07 грудня 2020 року № 462, від 24 липня 2018 року № 142, від 28 грудня 2020 року № 59.01-12/1308, № 01.1.09-2/604, виданих архівними установами та підприємствами м. Луганська та м. Зимогір`я.

В обґрунтування позову зазначила, що звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком. Під час бойових дій трудова книжка була знищена, тому для підтвердження стажу роботи надала копію трудової книжки та довідки про підтвердження факту роботи за відсутності трудової книжки.

Відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком з посиланням на відсутність необхідного стажу роботи для призначення пенсії. Відповідачем протиправно не зараховано до її страхового стажу спірні періоди роботи, у зв`язку з чим порушується право позивача на отримання пенсії при досягненні певного віку та умов.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недостатність у позивача страхового стажу та не звернув увагу, що до страхового стажу відповідачем не враховано виплати допомоги по безробіттю під час перебування на обліку в центрі зайнятості з 12.01.2004 року по 20.09.2004 року, з 03.06.2005 року по 19.06.2005 року, з 27.07.2006 року по 22.04.2007 року, з 12.09.2017 року по 07.09.20018 року. В сукупності з зарахованим періодом та спірним періодом страховий стаж складає понад 25 років, що достатньо для призначення пенсії за віком.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 звернулась до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою від 12 січня 2021 року, зареєстрованою за № 33, про призначення пенсії за віком, додавши до неї зазначені в розписці-повідомленні документи (арк. спр. 50, 52).

В розписці-повідомленні до заяви від 12 січня 2021 року про призначення пенсії за віком відсутній запис про те, що до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, а також про те, які документи заявнику необхідно подати додатково (арк. спр. 52).

В заяві від 12 січня 2021 року позивач просила відповідача розглянути її звернення за призначенням пенсії без трудової книжки на підставі наданих документів через втрату оригіналу трудової книжки (арк. спр. 51).

Рішенням Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 20 січня 2021 року № 65 "Про відмову в призначенні пенсії" ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу.

За розрахунком відповідача страховий стаж позивача складає 10 років 27 днів. Відповідачем до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи з 02 грудня 1977 року по 04 вересня 1979 року, з 26 вересня 1979 року по 25 вересня 1980 року, з 15 грудня 1980 року по 21 вересня 1982 року, з 01 червня 1983 року по 18 березня 1988 року, з 26 жовтня 1988 року по 02 січня 1991 року та з 14 липня 1993 року по 31 грудня 1998 року через неможливість застосувати до роботи довідки про підтвердження стажу роботи за вказаний період, видані підприємствами, розташованими на тимчасово окупованій території України (арк. спр. 70-71).

Згідно з інформацією, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, стаж ОСОБА_1 (для розрахунку права на пенсію за віком) складає 10 років 00 місяців 27 днів. У межах спірних правовідносин до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 02 грудня 1977 року по 04 вересня 1979 року на Ворошиловградській телеграфно-телефонній станції на посаді учениці телеграфістки апаратного цеху, з 26 вересня 1979 року по 25 вересня 1980 року у Ворошиловградському тонкосуконному комбінаті на посаді учня оператора та зап. оператором чесальних апаратів, з 15 грудня 1980 року по 21 вересня 1982 року у Філії № 1 - Фабрика ливарного взуття Ворошиловградського виробничого об`єднання взуттєвих підприємств № 8 імені 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції на посаді комірника цеху № 3, з 01 червня 1983 року по 18 березня 1988 року у Ворошиловградській ордена "Знак Пошани" трикотажній фабриці імені ХХV з`їзду КПРС на посаді швачки-мотористки, з 26 жовтня 1988 року по 02 січня 1991 року на Ворошиловград Донецькій залізниці на посаді учня оператора, оператора станції та з 14 липня 1993 року по 31 грудня 1998 року на Зимогір`ївській швейно-трикотажній фабриці, яка в подальшому перейменована у Дочірнє підприємство «Зимогорянка» Акціонерного товариства «Луганська фірма «Лутри» та у Відкрите акціонерне товариство «Зимогорянка», на посаді швачки 3 розряду (арк. спр. 103).

Відповідно до довідки від 18 грудня 2020 року № 101/450, виданої Товариством з обмеженої відповідальністю «Луганська телефонна компанія», ОСОБА_1 дійсно працювала на Ворошиловградській телеграфно-телефонній станції на посаді учениці телеграфістки апаратного цеху з 02 грудня 1977 року (наказ від 02 грудня 1977 року № 175-к) по 04 вересня 1979 року (наказ від 04 вересня 1979 року № 142-к), що складає 1 рік 9 місяців 3 дні (арк. спр. 18, 75-76).

Відповідно до архівної довідки від 22 грудня 2020 року № 03-28/13667, виданої Архівним управлінням адміністрації міста Луганськ Луганської народної республіки, позивач у період з 26 вересня 1979 року (наказ (розпорядження) від 12 вересня 1979 року № 1020) по 25 вересня 1980 року (наказ (розпорядження) від 26 вересня 1980 року № 900) працювала у Ворошиловградському тонкосуконному комбінаті на посаді учня оператора та зап. оператором чесальних апаратів, що складає 1 рік 00 місяців 00 днів (арк. спр. 21, 95).

Відповідно до довідки від 07 грудня 2020 року № 462, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Лугань», позивач дійсно працювала у Філії № 1 - Фабрика ливарного взуття Ворошиловградського виробничого об`єднання взуттєвих підприємств № 8 імені 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції на посаді комірника цеху № 3 з 15 грудня 1980 року (наказ від 08 грудня 1980 року № 275) по 21 вересня 1982 року (наказ від 22 вересня 1982 року № 155), що складає 1 рік 9 місяців 7 днів (арк. спр. 20, 84).

Відповідно до довідки від 24 липня 2018 року № 142, виданої Публічним акціонерним товариством «Луганська фірма «Лутри», ОСОБА_1 дійсно працювала у Ворошиловградській ордена "Знак Пошани" трикотажній фабриці імені ХХV з`їзду КПРС на посаді швачки-мотористки швейної дільниці с. Зимогір`я з 01 червня 1983 року (наказ від 30 травня 1983 року № 319) по 18 березня 1988 року (наказ від 08 квітня 1988 року № 210), що складає 4 роки 9 місяців 18 днів (арк. спр. 16, 72).

Відповідно до довідки від 28 грудня 2020 року № 59.01-12/1308, виданої відособленим підрозділом Станція Луганськ Державного унітарного підприємства Луганської народної республіки «Луганська залізниця», позивач дійсно працювала на Ворошиловград Донецькій залізниці з 26 жовтня 1988 року (наказ від 26 жовтня 1988 року № 131) по 28 листопада 1988 року на посаді учня оператора станції та з 29 листопада 1988 року (наказ від 29 листопада 1988 року № 138) по 02 січня 1991 року (наказ від 11 січня 1991 року № 5) на посаді оператора станції, що складає 2 роки 2 місяці 7 днів (арк. спр. 17, 90).

Відповідно до архівної довідки від 22 жовтня 2018 року № 01.1.09-2/604, виданої Адміністрацією Слов`яносербського району Луганської народної республіки, ОСОБА_1 у період з 14 липня 1993 року (наказ від 13 липня 1993 року № 81) по 02 лютого 2000 року (наказ від 02 лютого 2000 року № 11-к) працювала на Зимогір`ївській швейно-трикотажній фабриці, яка в подальшому перейменована у Дочірнє підприємство «Зимогорянка» Акціонерного товариства «Луганська фірма «Лутри» та у Відкрите акціонерне товариство «Зимогорянка», на посаді швачки 3 розряду, що складає 6 років 6 місяців 19 днів (спірний період з 14 липня 1993 року по 31 грудня 1998 року - 5 років 5 місяців 18 днів) (арк. спр. 19, 73).

Згідно з інформацією, що міститься в ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, відповідачем до страхового стажу позивача зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05 лютого 1984 року по 04 лютого 1987 року, що складає 3 роки 00 місяців 00 днів (арк. спр. 103).

Отже, спірний період роботи позивача на Ворошиловградській ордена "Знак Пошани" трикотажній фабриці імені ХХV з`їзду КПРС, який не зараховано відповідачем до страхового стажу, становить з 01 червня 1983 року по 04 лютого 1984 року (період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05 лютого 1984 року по 04 лютого 1987 року зарахований до страхового стажу, а тому з розрахунку спірного стажу виключається) та з 05 лютого 1987 року по 18 березня 1988 року та сукупно складає 1 рік 9 місяців 18 днів.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача 13 років 11 місяців 23 дні, які підтверджені довідками установ, що розташовані на тимчасово непідконтрольній території. Проте, навіть з урахуванням цих періодів, загальний страховий стаж позивача недостатній для призначення пенсії за віком та складає 24 роки 00 місяців 21 день. Отже, вимоги про зобов`язання пенсійний орган зарахувати спірні періоди до страхового стажу є передчасними, а рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії з підстав недостатності страхового стажу є правомірним.

Оцінка суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

На підставі статті 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Абзацом 1 частини першої статті 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до абзаців 2,3 частини першої статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно абзаців 14, 22 частини першої статті 26 Закону №1058 до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Тобто для призначення пенсії позивачу необхідно дотримання таких умов: досягнення віку 58 років 6 місяців (на час звернення позивачу виповнилось 60 років 10 місяців 6 днів) та наявність страхового стажу не менше 25 років.

На підставі абзацу 1 частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Як визначено абзацом 9 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

На підставі частини першої статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Як визначено абзацом 1 частини другої статті 27 Закону №1058 за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

Абзацом 1 частини першої статті 40 Закону № 1058-IV встановлено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до абзацу 4 частини першої статті 40 Закону №1058 для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На підставі пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частин другої та п`ятої статті 45 Закону №1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Згідно з абзацом 1 пункту 1.1 розділу I Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2017 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 1.6, абзацом 1 пункту 1.7 розділу I Порядку № 22-1 передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

На підставі абзацу 3 пункту 1.7 розділу I Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1.7 розділу І Порядку №22-1 якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Згідно підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

На підставі пункту 3.2 розділу ІІІ Порядку № 22-1 у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії посадова особа підприємства, установи, організації оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або передає документи працівнику для їх подачі до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). У необхідних випадках посадова особа підприємства, установи, організації надає працівнику допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. У разі якщо підготовлено не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 1.7 розділу І цього Порядку.

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Порядку № 22-1 визначено, що орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з абзацами 2,3 пункту 4.1 розділу 4 Порядку №22-1 заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

На підставі пункту 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що орган, який призначає пенсію, після надходження відповідної заяви (про призначення пенсії) разом з поданими документами зобов`язаний письмово повідомити особу, яка звернулась з такою заявою, про недостатність поданих документів та необхідність надання у тримісячний строк з дня прийняття заяви додаткових документів для призначення пенсії.

При цьому, перелік документів, які необхідно подати додатково, а також строк для їх подання мають бути зазначені органом, що призначає пенсію, у розписці, яка видається особі, що звернулась з заявою про призначення пенсії. Невиконання таких вимог органом, що призначає пенсію, призводить до позбавлення особи, яка звертається з заявою про призначення пенсії, права надати у тримісячний строк додаткові документи та унеможливлює призначення пенсії з дня прийняття заяви про призначення пенсії.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На підставі пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як свідчать матеріали справи, позивачем, за відсутності трудової книжки надані уточнюючі та архівні довідки, які видані та засвідчені підприємствами, які розташовані на тимчасово окупованій території (м. Луганськ, смт. Слов`яносербськ).

Згідно з частиною другою статті 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-ІV "Про боротьбу з тероризмом" (зі змінами, внесеними Законом України від 05 червня 2014 року) у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 року № 79-р) м. Луганськ належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Закон України від 18 січня 2018 року № 2268-VIII "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" (далі - Закон № 2268-VIII) має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

У межах тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях діє особливий порядок забезпечення прав і свобод цивільного населення, визначений цим Законом, іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

На підставі частин другої та третьої статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі 2Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинилась в ситуації, що відповідно позбавляє її можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Крім того, відповідач має враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що в даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області має врахувати довідки, які містять відомості про періоди роботи позивача, та інші документи, видані ОСОБА_1 підприємствами, що розташовані на тимчасово непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття порушуватиме баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Між тим, судами встановлено, що відповідач не може повторно зарахувати до страхового стажу позивача період роботи у Ворошиловградській ордена "Знак Пошани" трикотажній фабриці імені ХХV з`їзду КПРС на посаді швачки-мотористки швейної дільниці с. Зимогір`я з 05 лютого 1984 року по 04 лютого 1987 року, оскільки цей стаж вже враховано позивачу як догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Таким чином, відповідачем при розгляді заявою ОСОБА_1 від 12 січня 2021 року протиправно не зараховано до страхового стажу 13 років 11 місяців 23 дні, а саме:

з 02 грудня 1977 року по 04 вересня 1979 року, з 26 вересня 1979 року по 25 вересня 1980 року, з 15 грудня 1980 року по 21 вересня 1982 року, з 01 червня 1983 року по 18 березня 1988 року (за відрахунком періоду догляду за дитиною з 05 лютого 1984 року по 04 лютого 1987 року), з 26 жовтня 1988 року по 02 січня 1991 року, з 14 липня 1993 року по 31 грудня 1998 року на підставі довідок від 18 грудня 2020 року № 101/450, від 22 грудня 2020 року № 03-28/1367, від 07 грудня 2020 року № 462, від 24 липня 2018 року № 142, від 28 грудня 2020 року № 59.01-12/1308, № 01.1.09-2/604, виданих архівними установами та підприємствами м. Луганська та м. Зимогір`я.

Оскільки підставою для відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 через відсутність необхідного страхового стажу відповідачем визначено саме не зарахування вищезазначених спірних періодів до стажу позивача, тому рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню з зобов`язанням пенсійний орган зарахувати до страхового стажу позивача вищезазначених періодів.

В межах дискреційних повноважень пенсійного органу також необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 січня 2021 року з врахуванням висновків суду.

Суд зазначає, що суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу, при цьому правильно визначив в рішенні, що обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є повноваженнями відповідача, які реалізовуються в процесі прийняття рішення про призначення пенсії.

Між тим, самостійно здійснивши розрахунок страхового стажу та встановивши його недостатність, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передчасність позовних вимог ОСОБА_1 за наявності обставин протиправності рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, оскільки це рішення було мотивовано виключно неможливістю прийняти документи, видані установами, які знаходяться на непідконтрольній українській владі території.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам. З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд не може зобов`язувати пенсійний орган призначити пенсію, оскільки таке повноваження є виключною компетенцією органів ПФУ.

У цій справі повноваження пенсійного органу є дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про призначення пенсії. Підставою для відмови у призначенні пенсії позивача можуть бути визначені законом обставини.

Суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій.

Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною третьою статті 245 КАС України визначено, що у разі скасування (…) індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача призначити пенсію, який оформлюється відповідним рішенням, може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

З урахуванням наведеного, відповідно до положень частини першої статті 58 Закону №1058, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12 січня 2021, зареєстровану за № 33, про призначення пенсії за віком.

Суд не приймає доводи апелянта про неврахування до страхового стажу періоди виплати допомоги по безробіттю з 2004 року, оскільки позивачем в позовній заяві ці обставини не зазначалися та не обґрунтовувалися, а також відповідачем в рішенні про відмову в призначенні пенсії не надавалася оцінка обставинам зарахування (не зарахування) періоду виплати позивачу допомоги по безробіттю.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно дійшов висновку про протиправність рішення відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів трудової діяльності ОСОБА_1 , які підтверджені довідками, виданими установами на непідконтрольній території, проте, неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, тому безпідставно відмовив в задоволенні позову, що, з врахуванням висновків суду апеляційної інстанції, обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по справ в розмірі 1362 грн (а.с. 124)

Як визначено пунктами 3, 8 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі №360/1208/21 - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року по справі №360/1208/21 - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 27 січня 2021 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 02 грудня 1977 року по 04 вересня 1979 року, з 26 вересня 1979 року по 25 вересня 1980 року, з 15 грудня 1980 року по 21 вересня 1982 року, з 01 червня 1983 року по 18 березня 1988 року (за відрахунком періоду догляду за дитиною з 05 лютого 1984 року по 04 лютого 1987 року), з 26 жовтня 1988 року по 02 січня 1991 року, з 14 липня 1993 року по 31 грудня 1998 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 січня 2021, зареєстровану за № 33, про призначення пенсії за віком.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області () за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору в розмірі 1362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 01 листопада 2021 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2021 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко