Справа № 300/6440/21
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"01" листопада 2021 р. Справа № 300/6440/21
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши матеріали позовної заяви
до Державної регуляторної служби України
про визнання протиправним та скасування наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ), 25.10.2021 звернувся в суд з позовною заявою до Державної регуляторної служби України про визнання протиправним та скасування наказу «Про призначення ОСОБА_1 » за №36-к від 01.02.2017 в частині встановлення строку випробування.
Пунктом 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 8 частини 5 статті 160 КАС України, в позовній заяві зазначаються, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Частиною 4 статті 161 КАС України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно із частинами 1, 2, 4, 5 статті 94 КАС України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Оцінюючи позовну заяву та додані до неї копії на відповідність наведеним вимогам КАС України, судом встановлено, що позивачем не зазначено інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.
Окрім цього, частина поданих позивачем до позовної заяви копій письмових доказів (наказу "Про призначення ОСОБА_1 " №36-к від 01.02.2017, витягу з протоколу № 3/1 засідання конкурсної комісії для проведення конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорій "Б" та "В" ДРС від 16.12.2016, листа №7741/0/20-16 від 20.12.2016, заяви Голови Державної регуляторної служби України від 12.01.2017, листа № 501/0/2-17 від 24.01.2017, листа №413/0/20-17 від 26.01.2017, наказу №113/03 від 27.01.2017, наказу в.о. голови Державної регуляторної служби України №246-К від 31.07.2017) не засвідчені належним чином, зокрема без підтвердження відповідності копії письмових доказів оригіналу, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення, окремі копії документів є нечитабельні.
Пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.
Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Таким чином, КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо проходження публічної служби встановлюється місячний строк.
Відтак, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Відповідно до приписів частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначає, що під час дії наказу в.о. голови Державної регуляторної служби України №246-К від 31.07.2017, відповідно до якого позивача звільнено з посади головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції Державної регуляторної служби України, останній мав об`єктивні підстави сумніватися, що звернення до суду з даним позовом виявиться ефективним. Тому виправданим спочатку було оскарження наказу про звільнення. Відтак, незважаючи на те, що це призвело до значної затримки із зверненням до суду з даним позовом, на думку позивача, причина, з якої це сталося, на переконання позивача, є поважною. В зв`язку із наведеним, позивач просить визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк на звернення до суду.
Розглянувши заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду та дослідивши документи додані до неї, суд зазначає наступне.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ Державної регуляторної служби України від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну.
При цьому, позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом 21.10.2021, що підтверджується датою, зазначеною реєстраційним штампом на конверті при відправленні кореспонденції.
В обґрунтування поважності підстав пропуску строку звернення до суду позивач, зазначає що строк на звернення до суду із вказаними вимогами ним пропущено у зв`язку з оскарженням наказу Державної регуляторної служби України від 31.07.2017 за №246-к про звільнення позивача та об`єктивним сподіванням щодо захисту його прав таким оскарженням.
Однак, суд звертає увагу, що звільнення позивача з публічної служби жодним чином не може стосуватись питання строку звернення з даним адміністративним позовом до суду, оскільки правовідносини при прийнятті на публічну службу і при звільненні з публічної служби є повністю відмінними та не можуть бути взаємопов`язаними.
Відтак, обставини оскарження наказу Державної регуляторної служби України від 31.07.2017 за №246-к про звільнення ОСОБА_1 не можуть вважатися поважними підставами пропуску строку звернення до суду для оскарження наказу Державної регуляторної служби України від 01.02.2017 за №36-к про призначення ОСОБА_1 на публічну службу з випробувальним терміном.
Крім цього суд звертає увагу, що строк на оскарження наказу відповідача від 01.02.2017 за №36-к закінчився 01.03.2017, тобто задовго до видання наказу Державної регуляторної служби України від 31.07.2017 за №246-к про звільнення ОСОБА_1 .
Також, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен був дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав як державного службовця, а тому доведення факту, через який особа не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. Тобто, особа повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права.
З долученої ОСОБА_1 до позовної заяви копії наказу від 01.02.2017 за №36-к судом встановлено, що позивач був обізнаний про призначення його, з 02.02.2017 на посаду головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції на місяць, згідно з штатним розписом, із збереженням 6 рангу державного службовця, як такого, який успішно пройшов конкурсний відбір, з випробувальним терміном чотири місяці.
Таким чином, про факт призначення на посаду головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції, як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір, з випробувальним терміном чотири місяці, позивачу було відомо ще у лютому 2017 року.
Доказів неможливості звернення до відповідача з відповідними заявами та запитами щодо випробувального терміну, або ж оскарження наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну, з квітня 2017 року по жовтень 2021 року матеріали справи не містять.
Відтак, зазначені позивачем підстави у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду з вимогами щодо оскарження наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну, не є поважними та не свідчать про наявність у позивача перешкод чи труднощів, що унеможливили своєчасне звернення до суду з даним позовом.
При цьому, обов`язковою умовою поновлення судом строків на звернення до адміністративного суду є існування поважної причини (певних обставин або обставини, за яких своєчасне здійснення процесуальної дії було неможливим або утрудненим) пропуску такого строку, про що зазначається та підтверджується доданими доказами.
Відтак, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду не підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 123 Кодексу, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява не відповідає вимогам, визначеним статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
У зв`язку з вищевикладеним, згідно з вимогами статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків.
На підставі наведеного, керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
ПОСТАНОВИВ:
Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою Державної регуляторної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну, вказані у клопотанні про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної регуляторної служби України про визнання протиправним та скасування наказу від 01.02.2017 за №36-к в частині встановлення випробувального терміну - залишити без руху.
Надати позивачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків, шляхом:
- зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви;
- долучення належним чином засвідчених письмових доказів з читабельним текстом на яких ґрунтуються позовні вимоги, копії яких додано до позовної заяви, а саме: копію наказу "Про призначення ОСОБА_1 " №36-к від 01.02.2017, копію витягу з протоколу № 3/1 засідання конкурсної комісії для проведення конкурсу на зайняті я вакантних посад державної служби категорій "Б" та "В" ДРС від 16.12.2016, копію листа №7741/0/20-16 від 20.12.2016, копію заяви Голови Державної регуляторної служби України від 12.01.2017, копію листа № 501/0/2-17 від 24.01.2017, копію листа №413/0/20-17 від 26.01.2017, копію наказу №113/03 від 27.01.2017, копію наказу №246-К від 31.07.2017;
- подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з посиланням на обставини, які перешкоджали позивачу звернутись до суду із відповідним позовом з дотриманням строку, встановленого приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, відмінні від тих, які позивачем наведено у клопотанні про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.
У разі неможливості долучення певних доказів, повідомити про причини неможливості подання таких доказів.
Роз`яснити, що в разі не усунення недоліків у вище зазначений строк, позовна заява буде повернена позивачу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Суддя Тимощук О.Л.