Справа № 440/8194/21
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/8194/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Канигіної Т.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею її у власність.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, що перешкоджає в реалізації позивачем права на отримання у власність земельної ділянки.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/8194/21; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази /а.с. 13/.

26.08.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свою позицію мотивував посиланням на те, що до повноважень постійної комісії віднесено право (обов`язок) на попередній розгляд питань, які виносяться на розгляд ради та доцільність винесення такого питання з підготовкою відповідного проекту рішення. Якщо комісія прийняла рішення про взяття інформації позивача до відома, а не винесла її на розгляд сесії міської ради, то відповідно у членів комісії були на те вагомі причини. Одночасно, позивачу надано відповідь Полтавським міським управлінням земельних ресурсів та земельного кадастру від 22.04.2021, з тексту якої вбачається, що земельна ділянка, на яку претендував позивач, є складовою вже сформованої іншої земельної ділянки площею 12,4069 га з кадастровим номером :00:012:0053, що свідчить про наявність у неї іншого господаря (власника, користувача). При цьому, з тексту цієї ж відповіді випливає, що дана земельна ділянка не перебуває у комунальній власності Полтавської міської територіальної громади. У зв`язку з чим, ні постійна комісія з питань регулювання земельних відносин, ні Полтавська міська рада не могли на законних підставах прийняти рішення, про яке просив позивач у своїй заяві від 28.03.2021, а тому у цьому випадку права та інтереси позивача не було порушено. Крім того, у даному випадку позивач також разом із заявою про надання дозволу повинен був надати докази про те, чи одноосібно чи родинно буде здійснюватися господарська діяльність (ОСГ) на земельній ділянці і яким конкретно шляхом і чи не буде це суперечити нормам чинного законодавства, а також інтересам Полтавської міської територіальної громади.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Учасниками справи не заперечується та обставина, що позивач звернувся до Полтавської міської ради із заявою від 28.03.2021 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею її у власність, до якої додав документи, перелік яких передбачено чинним законодавством.

Листом Полтавського міського управлінням земельних ресурсів та земельного кадастру виконавчого комітету Полтавської міської ради від 22.04.2021 проінформовано позивача про те, що його заява від 28.03.2021 розглянута Управлінням в межах повноважень останнього. За наявними в Управлінні даними земельна ділянка орієнтовною площею 2,0 га, зазначена на графічних матеріалах, входить в межі сформованої земельної ділянки площею 12,4069 га з кадастровим номером :00:012:0053. Управління повідомило позивача, що дане питання буде винесене на розгляд постійних комісій Полтавської міської ради після прийняття земельної ділянки з кадастровим номером :00:012:0053 у комунальну власність Полтавської територіальної громади в особі Полтавської міської ради в установленому законом порядку.

Позивач, розцінюючи нерозгляд його заяви як протиправну бездіяльність, звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.97 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон №280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Суд враховує, що частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або відмову в наданні такого дозволу.

При цьому, виходячи з положень статей 26, 59 Закону №280/97-ВР, рішення про надання чи відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки у власність належить до повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні.

Водночас, у спірному випадку, відповідач одне із передбачених законодавством рішень у спосіб встановлений законом (питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях ради) не прийняв.

Отже, має місце факт ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №346/5791/16-а.

Посилання міської ради на відсутність у неї повноважень щодо вирішення питань стосовно надання, передачі у власність або користування, припинення права користування або права власності та вилучення земельних ділянок, до яких відноситься й заяви позивача від 28.03.2021, з підстав передачі таких повноважень районним у м. Полтаві радам, а також з підстав неперебування запитуваної позивачем земельної ділянки у комунальній власності Полтавської міської територіальної громади, є безпідставним та неправомірним, оскільки це жодним чином не позбавляє міську раду обов`язку у визначений чинним законодавством строк винести заяву позивача від 31.03.2021 на розгляд сесії та ухвалити за наслідками її розгляду відповідне законне рішення.

З аналогічних підстав суд відхиляє як безпідставні й доводи відповідача стосовно того, що разом із заявою про надання дозволу позивач повинен був надати докази на підтвердження того, що запитувана земельна ділянка перебуває у комунальній власності та є вільною, а також про те, чи одноосібно чи родинно буде здійснюватися господарська діяльність (ОСГ) на земельній ділянці і яким конкретно шляхом і чи не буде це суперечити нормам чинного законодавства, а також інтересам Полтавської міської територіальної громади.

Суд зазначає, що у позивача з поданням Полтавській міській раді заяви від 28.03.2021 з`явилися законні та позитивні сподівання щодо розгляду його заяви про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачем відповідно до процедури визначеної законодавством з прийняттям відповідного рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що не розглянувши заяву позивача від 28.03.2021 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею її у власність, відповідачем порушено законні інтереси позивача щодо позитивних сподівань стосовно розгляду його заяви у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, відповідач допустив протиправну бездіяльність, не прийнявши жодного з передбачених статтею 118 Земельного кодексу України рішень за наслідками розгляду заяви позивача. від 28.03.2021.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У спірних правовідносинах ефективним засобом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Полтавської міської ради щодо розгляду заяви позивача від 28.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею її у власність та зобов`язання Полтавську міську раду розглянути заяву позивача від 28.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею її у власність, з урахуванням висновків суду.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, сплачені позивачем за подання цього позову.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Полтавської міської ради (вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Полтавської міської ради щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 28.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею її у власність.

Зобов`язати Полтавську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею її у власність, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської міської ради ( вул. Соборності, 36, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.С. Канигіна