Справа № 420/16533/21
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/16533/21
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді за участю секретаря: Коваля М.П. Юрчак М.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року по справі № 420/16533/21, прийнятого у складі судді Танцюри К.О., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконуючого обов`язки директора Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації міської ради Подільського району Одеської області Деметьєвої Татьяни про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконуючого обов`язки директора Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації міської ради Подільського району Одеської області Деметьєвої Татьяни, в якому просив:

визнати дії відповідача, які полягають у зухвало - ганебному нехтуванні рішення судів, злочинно зволікаючи насамперед здоровий глузд, протиправними.

зобов`язати голову Одеської обласної державної інформації провести службове розслідування за фактом зухвало - злочинної протиправної діяльності в.о. директора Департаменту соціальної та сімейної політики Одеської обласної державної адміністрації Т.Дементьєвої, яка полягає у зволіканні виконання рішення суду, за результатом якого прийняти рішення про притягнення громадянки ОСОБА_2 до суворої дисциплінарної відповідальності;

стягнути з відповідача нанесену ОСОБА_1 її незаконними діями моральну і матеріальну шкоду у розмірі 1.500.000 гривень, тому що результатом її зухвало - ганебної бездіяльності стало значне погіршення стану здоров`я позивача та нанесення позивачу суттєвої моральної шкоди.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року було відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року позивач подав апеляційну скаргу, та просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що на виконання першого адміністративного позову відповідач по справі № 420/3778/19, у особі директора Департаменту соціальної, сімейної політики та охорони здоров`я Подільської Одеської області міської ради замість поновлення мені субсидії на увесь час своїх протиправних дій, які полягають у незаконному припиненні нарахуванню мені субсидії, нарахував субсидію за п`ять місяців, незважаючи що термін її протиправних дій на той час складав вже більше ніж 1.5 роки. Таким чином, отримуючи доходи у якості щомісячної пенсії за віком, за розміром менше прожиткового рівня, апелянт зазначає, що фізично не у змозі сплачувати впродовж не тільки більше року, а навіть одного місяця комунальні послуги без нарахування мені субсидії, був вимушений знову удруге подати відповідний позов до суду, але тепер відповідачем по справі № 420/1191/21 було вже Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області та головний державний виконавець Щеглова Є.В.

Апелянт зазначає, що незважаючи на те суд адміністративний позов задовольнив, боржник у особі директора Департаменту соціальної, сімейної політики Подільської міської ради виконувати рішення не бажає.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року було звільнено апелянта від сплати судового збору, відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року призначено розгляд справи у режимі відеоконференції.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії", заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у «зухвало - ганебному нехтуванні рішення судів, злочинно зволікаючи насамперед здоровий глузд» та похідними вимогами про зобов`язання вчинити певні дії (прийняти рішення про притягнення громадянки ОСОБА_2 до суворої дисциплінарної відповідальності та стягнення з відповідача моральної і матеріальної шкоди).

Тобто, предметом спору у даній справі є фактично невиконання державним органом судових рішень в інших справах і намагання позивача у такий спосіб примусити відповідача виконати це судове рішення.

З системного аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право, у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі № 816/2016/17, від 21 листопада 2019 року по справі №802/1933/18-а, від 06 лютого 2019 року по справі № 816/2016/17, від 08 грудня 2020 року №540/326/20.

Апеляційний суд також зауважує, що рішення, дії або бездіяльність відповідача вчинені на виконання судових рішень в інших справах можуть бути оскаржені тільки відповідно до статті 383 КАС України, а не шляхом подання нового позову.

Крім того , згідно ст.21 КАС України , вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Таким чином ,апеляційний суд вважає, що окремо заявлені позовні вимоги щодо стягнення відшкодування моральної шкоди, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ч.5 ст.21 КАС України.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених в ухвалі суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми процесуального права, ухвалу прийнято повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийняте та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування ухвали суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.8,19,55,125 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 170, 292, 308, 311, 312, 316,320, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Повне судове рішення складене та підписане 01 листопада 2021 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.