Справа № 280/6427/21
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року Справа № 280/6427/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Максименко Л.Я.

за участю секретаря судового засідання П`яниди Б.В.

представника позивача - Скорженко А.П.

представників відповідача Качан А.В., Подлужної Р.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (69095, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 147, )

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива (70633, Запорізька область, Пологівський район, с. Вербове, вул. Миру, буд. 13, )

про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернулось із позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива (далі відповідач), в якій позивач просить суд стягнути Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива на користь Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2020 році у розмірі 179 201,98 грн.

В обгрунтування позову зазначено, що відповідно до Звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю (форма 10-ПІ) за 2020 рік середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача за звітний період склала 103 особи, таким чином середньооблікова кількість осіб з інвалідністю відповідно до нормативу на підприємстві повинна складати 4 особи, тоді як відповідачем фактично працевлаштовано 3 особи. У зв`язку з чим, сума адміністративно-господарських санкцій для відповідача складає 175757,28 грн та 3444,70 грн пені.

06.09.2021 від представника відповідача через канцелярію суду (вх. №51115) надійшов відзив на позовну заяву. Проти задоволення позову відповідач заперечує у повному обсязі та просить суд відмовити у його задоволенні та зазначає, що відповідно до статті 18 Закону №875-XII повідомляв центр зайнятості про наявність посади для працевлаштування особи з інвалідністю, тобто вживав необхідних заходів для не допущення правопорушення. Причини не працевлаштування особи з інвалідністю не залежали від роботодавця, тому на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженим органом необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування або відсутності у населеному пункті осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватися. З наведених підстав просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 30.07.2021 позовну заяву Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

У встановлений строк позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, позовна заява приведена у відповідність вимогам КАС України.

Ухвалою суду від 16.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/6427/2 з викликом сторін. Справа призначена до розгляду на 16.09.2021 о/об 10 год. 30 хв.

Протокольною ухвалою суду від 16.09.2021 відкладено судове засідання на 06.10.2021 о 10 год. 30 хв.

04.10.2021 від представника відповідача через канцелярію суду (вх. №56899) надійшла заява про приєднання до матеріалів справи копію наказу відповідача від 05 березня 2020 року №17 «Про затвердження робочих місць для працевлаштування інвалідів».

Усудовому засіданні 06.10.2021 представником позивача подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що відповідачем звітність щодо вакансій подавалась: 19.01.2017 року та 06.03.2020 року, що свідчить про неналежне виконання обов`язку щодо інформування органів зайнятості про наявність вакансій, оскільки протягом 2017 - 2020 рр. на підприємстві відповідача були вакантні робочі місця для осіб з інвалідністю. Таким чином, на думку позивача, відповідачем неналежним чином виконувався обов`язок з інформування центру зайнятості щодо наявності вакансій для осіб з інвалідністю, встановлений Наказом Мінсоцполітики від 31.05.2013 №316, що призвело до невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. З наведених підстав наполягає на задоволенні позову.

У судовому засіданні 06.10.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, з підстав, наведених у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Просили суд відмовити у позовній заяві.

06.10.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 27.02.2006 року за 0000243 та знаходиться за адресою: 70633, Запорізька обл., Пологівський р-н, село Вербове, вул.Миру, будинок 163.

28.01.2021 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива подало до Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми №10-ПОІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік, в якому, зокрема, зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) склала 103 особи, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 3 особи, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні - 4 особи, фонд оплати праці штатних працівників 18103,00 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 175,70 грн.

На підставі даних вищезазначеного звіту, враховуючи положення п.3.2.5 Інструкції щодо заповнення форми №10-ПОІ, зокрема щодо математичних розрахунків виконання чи не виконання відповідачем нормативу Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було складено та направлено на адресу відповідача розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2020 рік за 1 нестворене робоче місце для осіб з інвалідністю у розмірі 175757,28 грн.

У зв`язку із несплатою позивачем до 15 квітня 2021 року адміністративно-господарських санкцій за 2020 рік позивачем було додатково нараховано відповідачу пеню, виходячи з 120% річних облікової ставки Національного банку України у розмірі 3444,70 грн. (98 днів).

Враховуючи те, що Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива адміністративно-господарські санкції за 2020 рік та пеню у загальному розмірі 179201,98 грн. у добровільному порядку до бюджету не сплатило, Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з адміністративним позовом до суду.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначено Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-XII від 21.03.1991 року, який гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №875-XII (у редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №875-XII, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Разом з цим, як визначено частиною третьою вказаної статті, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно до вимог статті 19 Закону №875-XIІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 19 даного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №70 від 31 січня 2007 року «Про реалізацію статей 19 та 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі Порядок №70).

Згідно з пунктом 2 Порядку №70 звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 27.08.2020 року №591 (далі - Наказ №591), затверджена форма звітності №10-ПОІ річна "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів" та Інструкція щодо її заповнення.

Відповідно до п.6-8 Інструкції у рядку 01 відображається середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за звітний рік, яка визначається відповідно до пункту 3.2 глави 3 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року №286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 року за №1442/11722.

У рядку 02 відображається середньооблікова кількість штатних працівників за звітний рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, з розподілом за статтю, місцем фактичного проживання та віком.

Відповідно до підпункту 3.2.5 пункту 3.2 глави 3 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року №286 (зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 листопада 2005 року за №1442/11722) середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 10 ст. 19 Закону №875-ХІІ керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Згідно статті 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Аналогічні положення містяться і в Господарського кодексу України (далі ГК України).

Так ч. 1 ст. 238 ГК України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині 1 статті 239 ГК України, вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Разом з тим, законом передбачено випадки, у яких суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності за вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Загальні засади відповідальності учасників господарський відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 ГК України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення. Тому у цій справі необхідно встановити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до встановленого нормативу.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3-4 ст. 18-1 Закону №875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" Міністерством соціальної політики України винесено Наказ Про затвердження форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання від 31.05.2013 року №316.

Відповідно до п.п. 3, 5 Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" форма №3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця.

Форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії, підприємство фактично вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

При цьому суд зауважує, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не установлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція була висловлена П`ятим апеляційним судом у постанові від 18 січня 2021 року по справі №540/1711/20.

Як встановлено судом та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, підприємством, окрім фактичного працевлаштування особи з інвалідністю ще у 2017 році, було зазначено вільні вакансії у кількості 2 штатні одиниці на посаду сторожа з відміткою у розділі ІІ «Коментарі до даних про вакансії» щодо працевлаштування на цю посаду осіб з інвалідністю. 16.02.2017 року відповідачем було подано до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН, із зазначенням у Розділі ІІ «Коментарі до даних про вакансії» інформації про категорією громадян, які можуть бути працевлаштовані на вакантну посаду, а саме «інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у кількості 2 особи.

Також, судом під час офіційного з`ясування обставин справи було встановлено, що Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива 06.03.2020 було подано до Центру Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН. У розділі I звіту «Основні дані про вакансії» зазначені вільні вакансії у кількості 3 штатні одиниці на посаду сторожа з відміткою у розділі ІІ «Коментарі до даних про вакансії».

З приводу розбіжностей показників, які викладені у звіті за ф. 10-ПОЇ про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік суд зазначає.

Згідно з даними звіту ТОВ «Агрофірма «Нива» форми 10-ПОЇ про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік, поданого 28.01.2021, середнооблікова кількість штатних працівників облікового складу, осіб на підприємстві у 2020 році вказано 103 особи, з них середнооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність вказано 5 осіб.

При складанні звіту відповідальною особою допущена ариметична помилка у визначенні штатних працівників, яким встановлена інвалідність. Допущену помилку виправлено уточненим звітом за ф. 10-ПОІ.

При цьому суд зазначає, що позивачем не було зазначено суду обставин та не надано доказів, які свідчили б про безпідставну відмову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива особам з інвалідністю у працевлаштуванні, які самостійно зверталися до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на вищезазначене, враховуючи положення підпункту 3.2.5 пункту 3.2 глави 3 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28 вересня 2005 року №286, Інструкції щодо заповнення форми №10-ПОІ, зокрема, щодо математичних розрахунків виконання чи не виконання нормативу відповідачем, на думку суду, вжито всіх залежних від нього заходів по забезпеченню працевлаштування особи з інвалідністю на Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива. При цьому причини, з яких особа з інвалідністю не була працевлаштована на підприємстві відповідача у 2020 році, не залежали від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива у зв`язку з чим у його діях відсутній склад правопорушення, та як наслідок покладення відповідальності за не виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, неможливо, а тому в задоволенні позовних вимог Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання такого нормативу слід відмовити.

Вищезазначений висновок суду у справі №1540/3475/18 узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у рішенні від 20.06.2011 року №21-60а11 щодо застосування положень статтей 18-20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», відповідно до якої обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. А оскільки відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22.03.2018 року у справі №807/545/17 та від 12.07.2018 року у справі №820/2371/16.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 у справі №809/750/17, підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню робочих місць для інвалідів, зокрема, створило робочі місця для інвалідів та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі №806/1368/17 вказав, що за змістом статті 18-1 Закону №875-XII пошук підходящої роботи для інвалідів здійснює державна служба зайнятості. Обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.05.2018 у справі № 805/2275/17-а Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду на приписи Порядку подання підприємствами, установами організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, роботодавці подають до центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страховик внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Як зазначено у листі Пологівської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості №665-14/01-12 від 02.09.2021, до Пологівської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості від роботодавця ТОВ «Агрофірма «Нива» 06.03.2021 надійшла звітність за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на посаду «сторож`в кількості 3 штатних одиниці, місце проведення робіт с. Вербове. У розділі коментарі до даних про вакансії роботодавець зазначив, що потрібні особи інваліди, які не досягли пенсійного ввіку, встановленого статтею 26 Закону України «Про зазгальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як встановлено матеріалами адміністративної справи, звіти за попередні роки за формою №3-ПН свідчать про попит на робочу силу та вільні вакансії. Отже у 2020 році з 06.03.2020 в Полгівській районній філії Запорізького ОЦЗ були наявні (відкриті) вакансії в ТОВ «Агрофірма «Нива» на посаду сторожа для працевлаштування інвалідів в кількості 3 штатні одиниці.

Попередня звітність за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» була подана 16.02.2017 на посажу «сторож» в кількості 2 штатних одиниці, місце проведення робіт с. Вербове. У розділі коментарі до даних про вакансії роботодавець зазначив, що потрібні особи інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообв`язкове державне песійне страхування.

Протягом 2020 року до Пологівської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості особи з інвалідністю з метою працевлаштування на вільні вакансії у ТОВ «Агрофірма «Нива» не зверталися.

У 2020 році Пологівською районною філією Запорізького обласного центру зайнятості особи з інвалідністю для працевлаштування на вільні вакансії не направлялись.

Отже, відповідач ужив всі заходи по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу. При цьому, жодних доказів про те, що відповідачем не виділено та не створено робочі місця для працевлаштування інвалідів, позивачем не надано та не доведено факту протиправної відмови у працевлаштуванні інвалідів з боку відповідача.

Відтак, на переконання суду, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2020 році у розмірі 179201,98 грн.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач виконав вимоги, покладені на нього розділом IV Закону №875-XII, а чинне законодавство не зобов`язує підприємство самостійно займатися пошуком та працевлаштуванням інвалідів, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні. Тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судовий збір відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягується.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 241-246, 251, 255, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (69095, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 147, ) до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Нива (70633, Запорізька область, Пологівський район, с. Вербове, вул. Миру, буд. 13, ) про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 01.11.2021

Суддя Л.Я. Максименко