Справа № 420/12387/21
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Танцюри К.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого звернувся ОСОБА_2 до Одеського регіонального центру оцінювання якості освіти про визнання незаконним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах якого звернувся ОСОБА_2 до Одеського регіонального центру оцінювання якості освіти про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в допуску позивача до проходження ЗНО з фізики, що було прийняте в день проведення ЗНО (07.06.2021р.); стягнення з відповідача 432000,00 грн. моральної шкоди, зобов`язання відповідача забезпечити можливість безоплатного проходження позивачем наступної сесії ЗНО з фізики без вимог маски та термометрії.

Ухвалою суду від 02.08.2021р. відкрито провадження у адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.09.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначав, що 07.06.2021р. за адресою АДРЕСА_1 проходила сесія ЗНО з фізики, до якого ОСОБА_1 не був допущений з підстав відмови одягнути маску та проходити термометрію. Позивач, посилаючись на те, що вважає порушеним його право на освіту, право на рівність із іншими учасниками ЗНО й права на повагу до честі та гідності, просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Разом з тим, як вказав позивач, внаслідок незаконних дій та рішень відповідача він та його члени родини зазнали душевних страждань, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 432 000,00 грн. моральної шкоди, розрахованої відповідно до методики ОСОБА_3

13.09.2021р. до суду від представника Одеського регіонального центру оцінювання якості освіти надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що 07.06.2021р. у пункті проведення зовнішнього незалежного оцінювання «Одеська спеціалізована школа № 86 І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області» позивач відмовився виконувати вказівки та вимоги працівників пункту зовнішнього оцінювання щодо процедури проходження зовнішнього оцінювання, а саме: одягнути захисну маску та пройти термометрію, що стало підставою для недопущення його до пункту проведення ЗНО. За вказаним фактом, у карті спостереження за процедурою проведення зовнішнього незалежного оцінювання з фізики від 07.06.2021р. було зроблено запис про виявлені порушення процедури проведення ЗНО та нестандартні ситуації. Зокрема, як вказав відповідач, 07.06.2021р. у карті спостереження було зафіксовано порушення - процедури проведення ЗНО ОСОБА_1 «відмова пройти термометрію та одягти маску». Представник відповідача, посилаючись на норми діючого законодавства зазначила, що твердження позивача з приводу протиправності дій відповідача щодо недопущення відповідача до проходження ЗНО з фізики у 2021 році є, на її думку, безпідставними, а позовні вимоги про забезпечення можливості проходження ЗНО з фізики у найближчий можливий час або у час наступної сесії ЗНО без вимог маски та термометрії в період карантину задоволенню не підлягають. Разом з тим представник відповідача зазначила, що вважає вимогу про стягнення моральної шкоди безпідставною, а її розмір неспіврозмірним із стверджуваним порушенням.

26.10.2021р. до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про врахування письмової (електронної) аргументації сторони позивача у якому позивач вказав, що тимчасові рекомендації при проведенні ЗНО, Регламент та Порядок №25, на які посилається відповідач, є підзаконними актами, що не можуть порушувати конституційні права громадян. Водночас, як зазначив позивач, він вважає, що недопуск зареєстрованого учасника ЗНО до проходження ЗНО порушує мету ЗНО, виходячи з того, що не забезпечується його право на рівний доступ до освіти, що вже є порушенням Закону України «Про освіту» та Конституції України. Також, позивач наголосив, що надзвичайний стан в Україні не введено та відповідно головний санлікар не отримав повноваження ініціювати карантин, а у Кабінету Міністрів не було підстав встановлювати карантин і у правовому полі чинного законодавства України карантин не введено.

Відповідно до наказу Одеського окружного адміністративного суду №20-ОС/Д/С від 18.10.2021р. Про особливості роботи Одеського окружного адміністративного суду на період запровадження в Одеській області червоного рівня епідемічної небезпеки поширення COVID-19 з 18.10.2021 р. в Одеському окружному адміністративному суді: припинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників справи та здійснюється розгляд справ у порядку письмового провадження або у режимі відеоконференцій поза межами приміщення суду; обмежено допуск осіб до будівлі суду.

26.10.2021р. до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про врахування письмової (електронної) аргументації сторони позивача у прохальній частині якого позивач просить суд розглянути справу за наявними матеріалами без присутності сторони позивача у судовому засіданні як у режимі відеоконференці (через технічну неможливість) так і без присутності у самій будівлі суду через обмеження доступу осіб до нього.

27.10.2021р. до суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у письмовому провадженні.

Керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, враховуючи заяви позивача та представника відповідача про розгляд справи без їх присутності, судом продовжено розгляд справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

07.06.2021р. у пункті проведення зовнішнього незалежного оцінювання «Одеська спеціалізована школа № 86 І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови Одеської міської ради Одеської області» ОСОБА_1 був недопущений до пункту проведення ЗНО, про що складено картку спостереження за процедурою проведення зовнішнього незалежного оцінювання з фізики від 07.06.2021р.(а.с.46).

Як вбачається з картки спостереження за процедурою проведення зовнішнього незалежного оцінювання з фізики від 07.06.2021р. та зазначено позивачем, підставою для недопуску ОСОБА_1 стала відмова виконувати вказівки та вимоги працівників пункту зовнішнього оцінювання одягнути захисну маску та пройти термометрію.

Зазначене також підтверджено відеозаписом наданим позивачем до суду (а.с.19).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади підготовки та проведення зовнішнього незалежного оцінювання результатів навчання, здобутих на основі повної загальної середньої освіти визначені Порядком проведення зовнішнього незалежного оцінювання результатів навчання, здобутих на основі повної загальної середньої освіти, затвердженим Наказом Міністерства освіти і науки України 10.01.2017р. № 25.

Права та обов`язки учасників зовнішнього оцінювання визначені в розділі ІІІ Порядку №25.

Пунктом 3 ч.1 розділу ІІІ Порядку №25 встановлено, що учасник зовнішнього оцінювання має право на проходження зовнішнього оцінювання: з установленої Міністерством освіти і науки України кількості навчальних предметів за рахунок коштів державного бюджету; понад встановлену Міністерством освіти і науки України кількість навчальних предметів за рахунок коштів фізичних і юридичних осіб у порядку, встановленому Міністерством освіти і науки України.

Пунктом 9 ч.2 розділу ІІІ Порядку №25 встановлено, що учасник зовнішнього оцінювання зобов`язаний дотримуватися запроваджених протиепідемічних заходів під час проходження зовнішнього оцінювання у разі перебування в пункті зовнішнього оцінювання, розташованому на території, на якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено карантин.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», на виконання пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», головним державним санітарним лікарем України прийнято постанову №24 від 21.05.2020р., якою затверджено Тимчасові рекомендації щодо організації протиепідемічних заходів при проведенні зовнішнього незалежного оцінювання, єдиного вступного іспиту та єдиного фахового вступного випробування в період карантину в зв`язку поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Пунктом 2 Постанови №24 було встановлено, що перед початком тестування всі учасники тестування та залучені особи проходять термометрію. Особи, в яких виявлено температуру тіла понад 37,2 °С або ознаки респіраторних хвороб не допускаються до виконання службових обов`язків або проходження тестування.

Допуск учасників до будівлі, в якій організовано тестування, здійснюється після проведення термометрії, оцінки наявності ознак респіраторних хвороб та за умови одягнення захисної маски/респіратора (без клапану) так, щоб були покриті ніс та рот.

Респіратори можуть використовуватись протягом всього тестування, захисні маски повинні змінюватись кожні 3 години або якщо маска забруднилась/стала волога.

Під час прийняття рішення у справі суд враховує наступні обставини.

Статтею 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» встановлено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211

Київ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин.

Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» регулює суспільні відносини, які виникають у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, визначає відповідні права і обов`язки державних органів, підприємств, установ, організацій та громадян, встановлює порядок організації державної санітарно-епідеміологічної служби і здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні, відповідно до п. «д» ч.1 ст.40 якого головний державний санітарний лікар України видає розпорядчі документи щодо організації та здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні.

Суд погоджується з посиланням позивача на те, що Конституцією України передбачено такі права, як право на освіту (ст.53), право на повагу до його гідності(ст.28).

Однак, з метою забезпечення дотримання гарантованих Конституцією та закономи України прав громадян на охорону здоров`я (ст. 49), безпечні та здорові умови праці (ст.43) та запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування введені певні умови за яких особа може скористатись своїми конституційними правами, в тому числі правом на освіту.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 КАС України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини .

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Статтею 2 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що нікому не може бути відмовлено у праві на освіту. Держава при виконанні будь-яких функцій, узятих нею на себе в галузі освіти і навчання, поважає право батьків забезпечувати таку освіту і навчання відповідно до їхніх релігійних і світоглядних переконань.

Право на освіту за своїм характером вимагає регламентування з боку держави, котре може змінюватись з часом і залежно від місця, відповідно до потреб і ресурсів громади і конкретних осіб. Таке регламентування не повинне у жодному випадку спричиняти порушення суті права на освіту або суперечити іншим правам, захищеним Конвенцією. Конвенція вимагає також справедливої рівноваги між забезпеченням загального інтересу громади і повагою до основоположних прав людини (Affaire linguistique belge, § 5, стор. 32).

Обмеження права на освіту існують, хоча зі статті 2 Протоколу № 1 не випливає жодного явного обмеження. Проте такі обмеження не повинні порушувати суті права на освіту і позбавляти його ефективності. Ці обмеження повинні бути передбачені законом і мають переслідувати законну мету, незважаючи на те, що у сфері дії статті 2 Протоколу № 1 не існує вичерпного переліку «законних цілей» (Leyla Єahin проти Туреччини, § 154).

Враховуючи вищевикладене та те, що Порядком № 25 та Постановою №24 не порушено суть права на освіту, а встановлений лише обов`язок дотримуватися запроваджених протиепідемічних заходів під час проходження зовнішнього оцінювання, суд приходить до висновку, що відмовляючи у допуску до пункту проведення ЗНО відповідач дотримався справедливої рівноваги між забезпеченням загального інтересу інших учасників освітнього процесу і повагою до основоположних прав людини, що вимагає Конвенція та відповідно право позивача на освіту не порушено.

В свою чергу, Одеський регіональний центр оцінювання якості освіти відмовляючи ОСОБА_1 у допуску до пункту проведення ЗНО з підстав відмови позивача надягнути захисну маску та пройти термометрію діяв у порядку та на підставі Порядку проведення зовнішнього незалежного оцінювання результатів навчання, здобутих на основі повної загальної середньої освіти, затвердженим Наказом Міністерства освіти і науки України 10.01.2017р. № 25 та постанови №24 від 21.05.2020р., якою затверджено Тимчасові рекомендації щодо організації протиепідемічних заходів при проведенні зовнішнього незалежного оцінювання, єдиного вступного іспиту та єдиного фахового вступного випробування в період карантину в зв`язку поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19).

У зв`язку з викладеним, позовні вимоги про визнання незаконним, скасування рішення про відмову в допуску ОСОБА_1 до проходження ЗНО з фізики, що було прийняте в день проведення ЗНО (07.06.2021р.) та похідні вимоги про стягнення з відповідача 432 000,00 грн. моральної шкоди, зобов`язання відповідача забезпечити можливість безоплатного проходження позивачем наступної сесії ЗНО з фізики без вимог маски та термометрії, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 р.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимог представника відповідача викладених у відзиві на позовну заяву щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 2 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З аналізу вказаних норм вбачається, що при прийнятті рішення по суті з позивача можуть бути стягнуті виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз та відповідно відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в інтересах якого звернувся ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.