Справа № 300/3632/20
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" жовтня 2021 р. справа № 300/3632/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
09.12.2020 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач) про визнання протиправними дії щодо не зарахування до загального трудового стажу в потрійному розмірі період перебування у засланні з 09.09.1949 до 25.03.1957 та не проведення підвищення до пенсії; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії із зарахуванням до загального трудового стажу в потрійному розмірі період перебування у засланні з 09.09.1949 до 25.03.1957 та проведенням підвищення пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, з 01.08.2020.
Позивач позовні вимоги щодо заявленого предмета позову обґрунтовує відмовою відповідача у зарахуванні до його загального трудового стажу в потрійному розмірі період перебування у засланні з 09.09.1949 до 25.03.1957 та не проведення підвищення до пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, з 01.08.2020.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 263 КАС України.
13.01.2021 ухвалою суду провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, закрито з підстав, визначених пунктом 4 частини 1 статті 238 КАС України.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.01.2021 про закриття провадження в адміністративній справі № 300/3632/20 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою суду від 26.07.2021 продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
11.08.2021 відповідач подав суду відзив на позовну заяву. Щодо заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що позивач по справі ОСОБА_1 реабілітований за статтею 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", а відповідно до пункту 7 Постанови Верховної Ради України від 24 грудня 1993 року № 3812-XII "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" на осіб, реабілітованих за статтею 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", не поширюються положення встановлені частиною першою статті 6 цього Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні". Відтак, підстави для зарахування позивачу часу перебування в засланні до стажу в потрійному розмірі відсутні. Просив суд в задоволенні позову відмовити.
Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне
Згідно частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.12.2008 року встановлено факт, про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель с. Витвиця, Долинського району, перебував у засланні в Хабаровському краю з 09.09.1949 року по 25.03.1957 року (а.с.19).
04.06.2020 ОСОБА_1 набув статусу реабілітованої особи та потерпілого від політичних репресій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Витвицької сільської ради ОТГ (а.с.11).
31.07.2020 позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням норм та положень Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" та Закону України "Про пенсійне забезпечення", урахувавши всі належні пільги та компенсації, та виплатити недоотримані суми з часу призначення (а.с.13).
21.08.2020 відповідач, за результатами розгляду заяви позивача, листом за №2437-2332/Г-02/8-0900/20 відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку пенсії (а.с.14-15).
Наведене і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
До 05.05.2018 основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" №962-ХІІ від 17.05.1991, дія якого поширювалася на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" №2325-VIII від 13.03.2018, який набрав чинності 05.05.2018, внесено зміни до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" №962-ХІІ від 17.05.1991, які стосуються, зокрема, і назви цього Закону "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" №962-ХІІ від 17.05.1991, із змінами в редакції Закону № 2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII) встановлено, що метою цього Закону є відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів.
Згідно зі статтею 1-2 Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, реабілітованими визнаються особи: стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів (пункт 2).
Відповідно до пункту 5 статті 2 цього Закону формами репресій визнаються, зокрема, заслання.
Відповідно до статті 1-3 Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, потерпілими від репресій визнаються:
1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;
2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;
3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.
Законом №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, визначено, що репресії комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі - репресії) - засоби примусу, що здійснювалися репресивними органами комуністичного тоталітарного режиму у 1917-1991 роках, зокрема позасудовими органами, проти окремих осіб, груп населення, народів з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів у формах, визначених цим Законом;
репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом;
члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом;
заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.
Статтею 1-4 Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, встановлено, що цей Закон у частині визнання реабілітованими, потерпілими від репресій поширюється на осіб, які належать до однієї з таких категорій осіб, зокрема, осіб, зазначених у статтях 1-2, 1-3 цього Закону, якщо репресії стосовно таких осіб були здійснені на території України (пункт 1).
Стаття 4 вказаного Закону передбачає поновлення реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.
Цією ж статтею визнано недійсними пов`язані з застосуванням репресій рішення про позбавлення державних нагород, учених ступенів, військових, спеціальних і почесних звань, пенсій та інших прав.
Частиною 1 статті 6 Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, передбачено, що реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.
Такі ж пільги по обчисленню стажу роботи реабілітованим громадянам визначає і стаття 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2325-VIII від 13.03.2018.
Враховуючи аналіз вказаних норм права, суд зазначає, що з 05.05.2018, дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" №2325-VIII від 13.03.2018, яким внесено зміни до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" №962-ХІІ від 17.05.1991, особи, які були незаконно вислані чи заслані і згодом реабілітовані, поновлені в усіх громадянських правах, а пов`язані з застосуванням репресій рішення про позбавлення, зокрема, пенсій та інших прав визнані недійсними.
Таким чином, оскільки позивач по справі ОСОБА_4 04.06.2020 набув статусу реабілітованої особи та потерпілого від політичних репресій (перебував у засланні з 09.09.1949 по 23.05.1957), що підтверджується відповідним посвідченням, він має право на пільги по обчисленню стажу роботи реабілітованим громадянам відповідно до частини 1 статті 6 Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII, а саме на зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення пенсії період перебування у засланні з 09.09.1949 по 23.05.1957.
За таких обставин, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій період перебування у засланні з 09.09.1949 по 23.05.1957, а заявлені вимоги про зарахування до загального трудового стажу у потрійному розмірі період його перебування у заслані є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Щодо доводів позивача про нарахування та виплати пенсії в розмірі, передбаченому пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, суд зазначає наступне.
Підвищення пенсії деяким категоріям громадян врегульовано статтею 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2325-VIII від 13.03.2018.
Так, відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2325-VIII від 13.03.2018, призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Таким чином, суд зазначає, що оскільки ОСОБА_4 , 1946 року народження, у період з 09.09.1949 по 23.05.1957 перебував у засланні разом зі своєю сім`єю на спецпоселенні в Хабаровському краю, позивач є дитиною репресованої особи в розумінні Закону №962-ХІІ із змінами, внесеними Законом №2325-VIII.
Як наслідок, ОСОБА_4 має право на підвищення пенсії на 25 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2325-VIII від 13.03.2018, а заявлені вимоги у цій частині підлягають до часткового задоволення.
Посилання відповідача на пункт 7 Постанови Верховної Ради України від 24 грудня 1993 року № 3812-XII "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" як на підставу для відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до загального трудового стажу у потрійному розмірі період перебування у засланні та не проведення підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2325-VIII від 13.03.2018, суд вважає безпідставними, оскільки вказана Постанова втратила чинність на підставі Закону № 2325-VIII від 13.03.2018, тоді як позивач із заявою про перерахунок пенсії звернувся 31.07.2020.
Згідно із частиною 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною 3 статті 42 і частиною п?ятою статті 48 цього Закону, провадиться, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
Судом встановлено, що за перерахунком пенсії позивач звернувся 31.07.2020, а тому перерахунок пенсії позивачу слід проводити з 01.08.2020.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).
За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення частково.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до загального трудового стажу у потрійному розмірі період перебування у засланні з 09.09.1949 по 25.03.1957 та не проведення підвищення до пенсії у розмірі 25% відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2325-VIII від 13.03.2018.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , с. Витвиця, Івано-Франківська область, 77533);

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ).

Суддя Главач І.А.