Справа № 308/13933/21
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Козак А.М.,

представника позивача Кудренко В.О.,

відповідача Таманг Карма Тхілі (Tamang Karma Thile),

представника відповідача Канівець О.П.,

перекладача Уллах Ірфан,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Демократичної Республіки Непал, про примусове видворення іноземця за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернулася в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Демократичної Республіки Непал, про примусове видворення іноземця за межі території України.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач 19.07.2021 року, о 14.45 год., в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України з Республіки Польща, який 14.07.2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Республіки Польща в районі м. Чарна Гурна за незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб. Своїми діями відповідач порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон», відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

Зазначає, що на момент затримання оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, передбачені п. п. 16-19 та 20 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль», у відповідача були відсутні.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2021 року відповідача було затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Вказує, що в ході роботи з відповідачем було встановлено його особу на підставі закордонного паспорту відповідача № НОМЕР_2 , виданого 30.09.2018 року, що дійсний до 29.09.2028 року.

Як зауважує позивач, на сьогоднішній день підстав для законного перебування на території України, передбачених вимогами ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідач не має, а незаконне перетинання ним державного кордону України в Словацьку Республіку свідчить про те, що він, порушивши вимоги законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і відповідно до вимог ст. 29 цього ж Закону, підлягає примусовому видворенню.

Також позивача зазначає, що між Україною та Демократичною Республікою Непал Угоду про реадмісію осіб не укладено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивач вказує, що встановлені наступні обставини справи, зокрема: відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилося у незаконному перетинанні державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб, скористався своїм правом перебувати на території України з метою потрапити до країн Європейського Союзу, оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, та надавали право перетинати державний кордон були відсутні, але в ході роботи особу відповідача було ідентифіковано по закордонному паспорту, тобто Україну використав як транзитну країну, в зв`язку з чим будь-які законні підстави перебувати на території України відсутні.

Приймаючи до уваги викладене, позивача просить суд примусово видворити за межі території України ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Демократичної Республіки Непал.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, зауваживши на відсутності рішення про примусове повернення відповідача. Також зазначив, що відповідача має посвідку на тимчасове проживання, яка є не скасованою.

Відповідач у судовому засіданні підтримав думку свого представника.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Демократичної Республіки Непал, 19.07.2021 року, о 14.45 год., в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком було прийнято на територію України з Республіки Польща, який 14.07.2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Республіки Польща в районі м. Чарна Гурна за незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб.

Відповідач своїми діями порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон», відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

На момент затримання оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, у відповідача були відсутні.

Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне затримання відповідача від 19.07.2021 року, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучених речей і документів від 19.07.2021 року, актом приймання-передавання особи від 05.10.2020 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2021 року (справа № 308/9358/21) задоволено позов військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Республіки Непал ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 (зі слів), про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України. Затримано громадянина Республіки Непал ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 (зі слів), з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Згідно з протоколом уточнення анкетних даних затриманого від 11.10.2021 року правильними установчими даними ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 слід вважати ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Особу відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі закордонного паспорту відповідача № НОМЕР_2 , виданого 30.09.2018 року, що дійсний до 29.09.2028 року.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 (Tamang Karma Thile), ІНФОРМАЦІЯ_2 має посвідку на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_3 , датою закінчення якої є 15.12.2021 року.

Вказана посвідка на тимчасове проживання на території України не скасована, протилежного матеріалами справи станом день розгляду справи не встановлено та сторонами не надано.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі Закон № 3773- VI).

Частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною третьої статті 26 Закону № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини п`ятою статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з частиною першою статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства підлягають особи у випадку їх ухилення без поважних причин від виїзду в установлений рішенням про примусове повернення строк, або коли існують обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання такого рішення ще до спливу цього строку.

Суд зазначає, що відповідні органи за наявності підстав, передбачених частини першої статті 30 Закону № 3773-VI (тобто або не виконання у встановлений строк рішення про примусове повернення, або при наявності підстав вважати, що така особа буде ухилятися від виконання такого рішення) після виявлення/затримання такої особи невідкладно здійснюють підготовку для звернення з позовом до суду. При цьому, законодавством передбачена можливість подання до адміністративного суду позовної заяви відповідно до частини першої статті 289 КАС України.

В той же час, правовий аналіз норм матеріального та процесуального права щодо вирішення питання затримання іноземця або особи без громадянства стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, дає суду право дійти висновку, що за наявності певних перелічених у цих нормах умов, існує правова можливість здійснити таке затримання як з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, так і лише для забезпечення видворення за межі території України, як досягнення самостійної мети без необхідності ідентифікації.

Частиною 1 статті 15 Закону № 3773-VІ наведений перелік документів, за якими здійснюється в`їзд в Україну та виїзд з України іноземцями та особами без громадянства. Основними такими документами є паспортний документ за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України, відповідні посвідки на постійне або тимчасове проживання, посвідченням особи без громадянства для виїзду за кордон, проїзний документом для виїзду за кордон тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 27.02.2020 року у справі № 585/2811/19 (провадження № К/9901/28919/19).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не надано доказів наявності підстав вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення в країну походження, яке позивачем не приймалося та матеріали справи не містять, у відповідача наявні документи закордонний паспорт № НОМЕР_2 , виданий 30.09.2018 року, що дійсний до 29.09.2028 року, та посвідка на тимчасове проживання на території України № НОМЕР_3 , датою закінчення якої є 15.12.2021 року, суд вважає передчасним звернення до суду із даним позовом, а тому у задоволенні позову позивача слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 72, 77, 90, 241, 244, 246, 257, 288 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Демократичної Республіки Непал, про примусове видворення іноземця за межі території України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуюча А.І. Сарай