Справа № 539/1106/17
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 р.Справа № 539/1106/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенської міської ради Полтавської області на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.10.2017 р. (ухвалену суддею Даценко В.М.) по справі № 539/1106/17 за позовом ОСОБА_1 до Лубенської міської ради Полтавської області про визнання неправомірним рішення від 10.11.2016 року в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лубенської міської ради, в якому просив: визнати незаконним п. 2 рішення дванадцятої сесії сьомого скликання Лубенської міської ради від 10.11.2016 р. в частині надання дозволу позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.10.2017 р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним і скасовано п. 2 рішення Лубенської міської ради Полтавської області від 10.11.2016 р. про надання дозволу позивачу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.10.2017 р. та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр», Земельного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2018 р. постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.05.2021 р. постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2018 р. скасовано, справу № 539/1106/17 направлено до Другого апеляційного адміністративного суду на новий розгляд.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що згідно із Державного акту на право постійного користування землею від 09.11.1995 р., виданого Відкритому акціонерному товариству Лубенського заводу продтоварів «Лукон», земельна ділянка, площею 1,4630 га, по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Лубенської міської ради від 26.04.1995 р. надана в постійне користування для обслуговування виробничих приміщень.

Між ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ фірми «Роща» (продавець) укладено договір купівлі-продажу № ВВО 074484 від 22.10.2004 р., який зареєстровано в реєстрі за № 4357. Відповідно до цього договору продавець передає покупцю нежитлову будівлю (безалкогольний цех «Е», загальною площею 246,8 кв. м, та гараж «П», що становить 19/100 частини об`єкта, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до Лубенського міського голови з заявою від 06.10.2016 р., в якій просив надати йому дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для укладення договору оренди земельної ділянки в межах, достатніх для обслуговування: безпосередньо під нежитловою виробничою будівлею безалкогольного цеху, площею 0,0284 га та 0,006 га, для її обслуговування, а всього 0,0344 га, згідно із класифікації земель 11.02 «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості» по АДРЕСА_1 .

31.10.2016 р. позивач звернувся до Лубенської міської ради, міського голови, секретаря міської ради, постійної депутатської комісії з питань землекористування, архітектури та будівництва, з заявою, в якій зазначив, що він не має у власності «Будівель торгівлі», а у його власності перебуває лише гараж та нежитлове приміщення безалкогольний цех.

Крім того, позивач 09.11.2016 р. звернувся до голови постійної депутатської комісії з питань землекористування, архітектури та будівництва Лубенської міської ради з заявою, в якій просив вилучити з проекту рішення «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) юридичним та фізичним особам» в п. 2 формулювання про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та повідомив, що цільове призначення земельної ділянки, на якій розташовані належні йому об`єкти нерухомості, не змінювалось з часу її використання ВАТ заводом продтоварів «Лукон» - для обслуговування виробничих приміщень.

Пунктом 2 рішення Лубенської міської ради від 10.11.2016 р. позивачу за результатами розгляду звернення надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Не погоджуючись з вищевказаним пунктом рішення Лубенської міської ради від 10.11.2016 р., позивач звернувся до суду з цим позовом, який задоволений судом першої інстанції, оскільки рішення відповідача в оскаржуваній частині необґрунтоване, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пп. а-в ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 19 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Згідно із ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 р. № 548 затверджено класифікацію видів цільового призначення земель. Класифікація видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ) розроблена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 р. № 224.

В Секції J підрозділі 11 КВЦПЗ, зокрема, зазначені землі промисловості (землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд).

В секції В підрозділі 03.07 КВЦПЗ землі для будівництва та обслуговування будівель торгівлі віднесені до земель громадської забудови.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Лубенької міської ради від 10.12.2004 р., відповідно до договору купівлі-продажу № ВВО 074484 від 22.10.2004 р., який зареєстровано в реєстрі за № 4357, та поданої технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди земельної ділянки вилучено частину земельної ділянки несільськогосподарського призначення із користування ТОВ фірми «Роща» по вул. Шевченка, 6, та передано її в оренду ОСОБА_1 за цільовим призначенням: площею 0,0072 га землі гаражного будівництва (1.8. Український класифікатор цільового використання землі); площею 0,0764 га землі комерційного використання (1.11. Український класифікатор цільового використання землі).

За результатами розгляду заяв позивача про продовження строку оренди, рішенням Лубенької міської ради від 17.12.2009 р. позивачу поновлено договір оренди частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0836 га, за цільовим призначенням землі змішаного використання.

Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованою 26.12.2016 р.:

29.11.2004 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на підставі договору купівлі-продажу № ВВО 074484 від 22.10.2004 р., який зареєстровано в реєстрі за № 4357, на безалкогольний цех «Е», загальною площею 246,8 кв. м, гараж «П», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

30.01.2012 р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , 26.01.2012 р. (вказане свідоцтво видано на нежиле приміщення, прим. № 3 «Е-1», загальною площею 245,9 кв. м на підставі рішення № 9 від 25.01.2012 р. (взамін договору купівлі-продажу посвідченого нотаріусом 22.10.2004 р. та зареєстрованого в реєстрі за № 4357, в зв`язку зі зміною реквізитів адреси) на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, технічний паспорт складено на виробничий будинок нежитлове приміщення № 3 літ. «Е-1» за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_1 .

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що нежитлове приміщення № 3 «Е-1», розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить позивачу на праві власності є виробничим будинком, а не будівлею торгівлі, у зв`язку з чим, в порушення вимог ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України відповідачем безпідставно без урахування містобудівної документації, наданої позивачем, прийнято оскаржуване рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, які на вказаній земельній ділянці не розташовані та не належать позивачу на праві приватної власності.

Доводи апелянта, що позивач не звертався до Лубенської міської ради Полтавської області з заявами про зміну цільового призначення вищезазначеної земельної ділянки, у зв`язку з чим відповідач не міг самостійно прийняти таке рішення, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки в заяві від 06.10.2016 р. про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для укладення договору оренди земельної ділянки в межах , достатніх для обслуговування: безпосередньо під нежитловою виробничою будівлею безалкогольного цеху, площею 0,0284 га, просив вирішити це питання саме за класифікацією земель 11.02. «Для розміщення та експлуатації основних і допоміжних будівель та споруд підприємств, переробної машинобудівної та іншої промисловості», а не 03.07. «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі».

Щодо інших доводів апелянта суд апеляційної інстанції зазначає, що вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та, відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 р. - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лубенської міської ради Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26.10.2017 р. по справі № 539/1106/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 29.10.2021 року