Справа № 160/14260/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

01 листопада 2021 р. Справа № 160/14260/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голобутовського Р.З. розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області (вул. В. Сухомлинського, буд. 56-Б, смт. Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область, 52005, ), у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, яка полягає у невнесенні до порядку денного пленарного засідання селищної ради щодо розгляду заяв ОСОБА_1 від 05.11.2020 року та від 24.02.2021 року про затвердження Протоколу електронних торгів № UA-PS-2020-10-17-000005-2 від 05.11.2020 року для подальшого укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі права комунальної власності, розташованої по АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Слобожанську селищну раду Дніпровського району Дніпропетровської області винести на чергове (позачергове) пленарне засідання селищної ради розгляд заяв ОСОБА_1 від 05.11.2020 року та від 24.02.2021 року про затвердження Протоколу електронних торгів № UA-PS-2020-10-17-000005-2 від 05.11.2020 року для подальшого укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі права комунальної власності по АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо невнесення до порядку денного пленарного засідання селищної ради питання про затвердження Протоколу електронних торгів № UA-PS-2020-10-17-000005-2 від 05.11.2020 року перешкоджає праву позивача на подальше укладення договору купівлі-продажу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.08.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд встановив наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України указав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні цього Суду у справі Занд проти Австрії висловлено думку, що термін судом, встановленим законом у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас помилковим є застосування статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних/господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Разом з тим, суд зазначає, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як видно зі змісту позовної заяви, підставою для звернення ОСОБА_1 з позовом до суду слугували ті обставини, що внаслідок бездіяльності Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо невнесення до порядку денного пленарного засідання селищної ради питання про затвердження Протоколу електронних торгів № UA-PS-2020-10-17-000005-2 від 05.11.2020 року позивач не може реалізувати право на подальше укладення договору купівлі-продажу щодо придбання нежитлової будівлі (за наслідком електронного аукціону), розташованої по АДРЕСА_2 , що належить Слобожанській селищній раді Дніпровського району Дніпропетровської області.

Суд звертає увагу, що зобов`язання Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області винести на чергове (позачергове) пленарне засідання селищної ради розгляд заяв ОСОБА_1 від 05.11.2020 року та від 24.02.2021 року про затвердження Протоколу електронних торгів № UA-PS-2020-10-17-000005-2 від 05.11.2020 року для подальшого укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі права комунальної власності та, як наслідок, прийняття відповідачем рішення (щодо об`єктів комунального майна) направлено на реалізацію управлінських функцій відповідно до вимог Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Водночас приватноправова природа цього позову вказує на те, що цей спір стосується права цивільного і вимоги позивача не стосуються захисту її прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

У цій справі підставою для звернення до суду з позовом стала незгода позивача з бездіяльністю органу місцевого самоврядування, який здійснює свої повноваження як номінальний власник комунального майна, водночас, фактично позивач звернулась до суду за захистом свого права власності на нежитлове приміщення (вирішення питання щодо права власності).

На думку суду, вказане виключає розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Наявність відповідача (суб`єкта владних повноважень) у спорі не змінює цивільно-правового характеру такого спору.

Отже дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо володіння, користування та розпорядження майном можна оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання дій або бездіяльності незаконними - розглядаються в порядку цивільного судочинства, якщо за результатами реалізації функцій суб`єкта владних повноважень виникає право цивільне, то і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що може виникати в результаті дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Натомість розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Враховуючи вказане, можна зробити висновок, що в порядку цивільного судочинства можуть бути оскаржені такі дії або бездіяльність органу місцевого самоврядування, які мають ознаки ненормативного акта та вичерпують свою дію після його реалізації, і за результатами його реалізації у фізичної особи виникає право цивільне.

Конституційний Суд України в рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Органи місцевого самоврядування можуть бути як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. При чому правовий статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права публічно-правового характеру (цивільні чи публічні) вони мають намір реалізувати.

Суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі №810/2667/16.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.03.2018 у справі № 184/2470/13, у постанові від 06.06.2018 у справі №826/631/15.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №536/233/16-ц викладено правовий висновок про те, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Таким чином, заявлений позов має на меті захист права позивача щодо набуття нею права власності на нежитлову будівлю, розташовану по АДРЕСА_2 , що належить Слобожанській селищній раді Дніпровського району Дніпропетровської області, що наразі оспорює позивач у цій справі.

При визначенні підсудності цього спору суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулась позивач.

Позивачем подано позов з метою захисту свого інтересу щодо набуття права власності на нежитлову будівлю за наслідком перемоги у електронному аукціоні, яке, на її думку, порушено відповідачем.

З огляду на наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, суд робить висновок, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту інтересів позивача щодо набуття права власності на нежитлову будівлю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що цей спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку цивільного судочинства, суд робить висновок про наявність підстав для закриття провадження у справі.

За приписами ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Беручи до уваги наведену норму, суд роз`яснює позивачу, що вона вправі звернутися із позовом до місцевого суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись ст. ст. 238, 239, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Провадження у адміністративній справі №160/14260/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити позивачу її право звернутися до місцевого суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки статтею 294 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський